ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 404/519/20 (2-а/404/46/20)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,        
розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області 
на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.03.2020 (суддя суду першої інстанції Іванова Н.Ю.), прийняте у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Кропивницькому, повний текст судового рішення складений 10.03.2020, в адміністративній справі № 404/519/20 (2-а/404/46/20) за позовом ОСОБА_1 до начальника сектору реагування патрульної поліції Маловисківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області Крилова Сергія Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

24.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №677510 від 15 січня 2020 року.
Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 15 січня 2020 року близько 12:00 год., позивач рухався на транспортному засобі ЗАЗ Lanos, номерний знак НОМЕР_1 , автомобільною дорогою М-12 «Стрій - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка» з м. Мала Виска в напрямку міста Кропивницький на технічно справному транспортному засобі, під час руху передній номерний знак автомобіля від`єднався від місця належного розташування. В зв`язку з тим, що закріпити передній номерний знак у встановленому для цього місці на місці аварійної зупинки було неможливо через пошкодження кріплення рамки переднього номерного знаку, позивач розмістив номерний знак під переднім вікном автомобіля та продовжив рух в напрямку м. Кропивницький. Згодом на вимогу поліцейських, позивач зупинив транспортний засіб та пред`явив посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб. Також, на вимогу поліцейського пред`явити чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач повідомив, що має чинний внутрішній електронний договір у візуальній формі на електронному носії, проте вказана обставина не була врахована відповідачем і позивача притягнуто до адміністративної відповідальності. 
Протиправність оскаржуваної постанови позивач пов`язує з тим, що в постанові не зазначені: який саме вид поліса страхування не мав при собі позивач (медичного страхування, страхування життя чи обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів); норму Правил дорожнього руху, які забороняють керування транспортним засобом з розташуванням номерного знаку в салоні автомобіля та зобов`язує водія мати при собі поліс страхування та зобов`язання пред`явити такий поліс поліцейському; конкретне місце вчинення адміністративного правопорушення; поліцейським не надані жодні належні та допустимі докази правопорушення.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.03.2020 адміністративний позов задоволено: скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 677510 від 15 січня 2020 року, винесену начальником СРПП Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Криловим Сергієм Олександровичем про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не встановив в повній мірі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме наявність права та підстав у відповідача на зупинення транспортного засобу позивача та для перевірки страхового полісу про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що на думку скаржника призвело до помилкового задоволення адміністративного позову. Також третя особа зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення була прийнята відповідачем обґрунтовано та з дотриманням приписів чинного законодавства та за фактом відсутності у позивача під час керування транспортним засобом чинного страхового полісу обов`язкового страхування.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.01.2020 року відповідачем у відношенні позивача складено постанову БАА №677510 по справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн, за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до зазначеної постанови ОСОБА_1 15.01.2020 о 12 год. 15 хв. на автомобільній дорозі М-12 керував транспортним засобом ЗАЗ Lanos, номерний знак НОМЕР_1 з номерним знаком, який знаходився в салоні автомобіля та на момент зупинки не мав поліса обов`язкового страхування.
Не погодившись з вказаною постановою позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вимоги щодо пред`явлення страхового полісу обов`язкового страхування за приписами законодавця є похідними від скоєння особою порушення правил дорожнього руху. З огляду на відсутність доказів правомірності зупинки позивача, суд дійшов висновку, що вимога поліцейського надати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, відповідачем не встановлено та у постанові не зазначено, який пункт ПДР було порушено позивачем.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Приписами ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.
Відповідно до п.п. «ґ» п. 2.1 Правил Дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 року № 1306 (далі - ПДР) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
Положеннями статті 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а підпунктами «г» «а» пунктів 2.1, 2.4 ПДР України встановлено обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс, незалежно від причин зупинки транспортного засобу.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 08.11.2018 року по справі № 545/1792/16-а, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Водночас колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» визначений вичерпний перелік підстав зупинки поліцейським транспортних засобів.
Так частина перша зазначеної норми передбачає випадки в яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, а саме у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.
Отже, право поліцейського вимагати в особи пред`явлення документів засновується на законності зупинення транспортного засобу та наявності підстав для їх перевірки, визначених законом. 
Відповідно до змісту п.п. «в» п. 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знака або з номерним знаком, що закріплений не в установленому для цього місці.
Експлуатація водієм транспортного засобу без номерного знака або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці є адміністративним правопорушенням, що передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП «Порушення водієм правил керування транспортним засобом, правил користування ременями безпеки або мотошоломами».
У цій справі сторонами визнається, що перед зупинкою позивач керував транспортним засобом без номерного знаку, який мав бути розташований в установленому для цього місці, проте сам номерний знак знаходився в салоні автомобіля. Вказана обставина також зазначена в оскаржуваній постанові. 
Отже, наведене свідчить, що у відповідача були законні та достатні підстави для зупинки транспортного засобу під керуванням позивача та для вимоги пред`явити позивачем відповідні документи. 
Приписами ч. 1 ст. 126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Водночас, відповідно до даних реєстру полісів внутрішнього страхування Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на 15.01.2020, транспортний засіб з державним номером НОМЕР_1 застраховано не було.
Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Отже доводи позивача, що оскаржувана постанова повинна містити відомості щодо норм Правил дорожнього руху, які забороняють керування транспортним засобом з розташуванням номерного знаку в салоні автомобіля та зобов`язує водія мати при собі поліс страхування та зобов`язання пред`явити такий поліс поліцейському не ґрунтується на положеннях КУпАП, оскільки в силу наведених приписів обов`язковим є зазначення опису обставин, установлених при розгляді справи та зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за конкретне адміністративне правопорушення. 
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що ч. 1 ст. 126 КУпАП, зокрема передбачає такий склад правопорушення - керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому визначення відповідачем місця вчинення адміністративного правопорушення, як автомобільна дорога М-12, за цим складом правопорушення в оскаржуваній постанові не має наслідків незаконності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
З урахуванням встановлення обставин вимоги відповідача зверненої до позивача пред`явити чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та правильного розуміння цієї вимоги позивачем під час спілкування позивача з відповідачем на місці зупинки транспортного засобу, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що в оскаржуваній постанові не розкрито суті адміністративного правопорушення.
Крім того, в спростування доводів позивача, суд апеляційної інстанції вказує, що норми ч. 1 ст. 126 КУпАП не встановлюють відповідальності водія за відсутність або непред`явлення полісів медичного страхування та страхування життя.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності колегія суддів дійшла висновку, що в межах спірних правовідносин вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП була доведена, що свідчить про обґрунтованість прийняття відповідачем спірної постанови та відсутності підстав для її скасування.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 311, ст. 317, ст. 321 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області задовольнити. 
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.03.2020 в адміністративній справі № 404/519/20 (2-а/404/46/20) скасувати.
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України. 

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай