Ухвала
іменем України 
19 травня 2020 року
м. Київ
провадження № 51-2347ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 2 травня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 лютого  2020 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6   у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за  № 12012220460000446,
встановив:
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 2 травня 2019 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2  ст. 296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо них закрито. 
Із судових рішень убачається, що 4 серпня 2011 року близько 15:00 ОСОБА_6 разом з ОСОБА_5 , перебуваючи на проїзній частині дороги, неподалік будинку № 11 на вул. Кірова в м. Харкові, грубо порушуючи громадський порядок  з мотивів явної неповаги до суспільства, використовуючи малозначний привід, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з особливою зухвалістю із хуліганських спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно ударив кулаком лівої руки ОСОБА_4 , який сидів у салоні свого автомобіля «Volkswagen Passat B2» (д.н.з. НОМЕР_1 ), в ділянку лівого ока, від чого ОСОБА_4 впав спиною на праве переднє пасажирське сидіння. В цей час ОСОБА_5 почав утримувати останнього, тим самим подолавши його волю до опору, після завдав потерпілому не менше 5 ударів кулаком правої руки по тулубу, супроводжуючи свої дії нецензурними висловлюваннями.  
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без зміни.
Не погодившись із указаними судовими рішеннями, потерпілий звернувся до суду з касаційною скаргою, обґрунтовуючи яку, вказує на неправильне застосування норм процесуального права. Посилається на те, що суд першої інстанції не вивчив документів, доданих до клопотання, та помилково не встановив факту порушення вимог п. 5 ч. 1 ст. 287 КПК України. Зазначає, що оскаржуваними судовими рішеннями було порушено його права на відшкодування збитків.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та долучені до неї копії судових рішень, касаційний суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Згідно з ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення злочину середньої тяжкості, якщо з дня вчинення нею злочину минуло п`ять років.
ОСОБА_6 та ОСОБА_5   вчинили злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. На час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції минуло більше п`яти років. 
Прокурор подав клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України в разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Суд першої інстанції в порядку, визначеному ч. 4 ст. 286 КПК України, розглянувши клопотання прокурора, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для його задоволення.
Доводи потерпілого про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при постановленні рішення, оскільки суд першої інстанції не вивчив документів, доданих до клопотання, та помилково не встановив факту порушення вимог п. 5 ч. 1 ст. 287 КПК України, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та є безпідставними.
Необґрунтованими є і твердження потерпілого про порушення його прав на відшкодування завданих збитків, оскільки закриття провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України  не позбавляє його можливості звернутися до суду з позовом у порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду наведено переконливі мотиви прийнятого рішення, дано вичерпну відповідь на викладені в апеляційній скарзі доводи. 
Неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування судових рішень, у касаційній скарзі потерпілого не наведено, а тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 2 травня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 лютого  2020 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за  № 12012220460000446.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає
Судді

 
ОСОБА_7                                        ОСОБА_2                                   ОСОБА_3