ОКРЕМА ДУМКА

26 травня 2020 року 
Київ
справа №580/1267/19
адміністративне провадження №К/9901/29201/19
Судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Васильєвої І.А. 
у справі № 580/1267/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
У квітні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС), що полягає у неподанні відповідному органу Державної казначейської служби України висновку про повернення ОСОБА_1 сплачених грошових коштів у розмірі 259285 грн;

- зобов`язати ГУ ДФС підготувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби України висновок про повернення ОСОБА_1 сплачених грошових коштів у розмірі 259285 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що при укладенні 20 жовтня 2014 року договору купівлі-продажу квартири ним було сплачено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 259285 грн. В подальшому, згідно з договором від 11 червня 2018 року договір купівлі-продажу квартири було розірвано, у зв`язку з чим позивач вважає, що в розумінні положень статті 43 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податок з доходів фізичних осіб є надмірно сплаченим і він має право на повернення цих коштів, проте, відповідач протиправно не визнає такого права і не подає відповідний висновок до органу Державної казначейської служби України.

Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 22 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року, позов задовольнив повністю.
Верховний Суд у складі суддів палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду постановою від 21 травня 2020 року касаційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві задовольнив частково. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року у справі № 580/1267/19 в частині зобов`язання Головного управління ДФС у м. Києві підготувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби України висновок про повернення ОСОБА_1 сплачених грошових коштів у розмірі 259285 грн скасував. Ухвалив в цій частині позовних вимог нове рішення. Стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) надмірно сплачені суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 259285 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят п`ять) грн. В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року у справі № 580/1267/19 залишив без змін.
У вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що позовні вимоги, заявлені у цій справі, спрямовані на повернення позивачем з Державного бюджету України надмірно сплачених сум податку на доходи фізичних осіб. Проте такий спосіб захисту прав як визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання підготувати та надати до органу казначейства висновок про повернення таких коштів (у разі, якщо суб`єкт звернення дотримався усіх визначених законом умов і це підтверджено судом) не може призвести до реального відновлення прав позивача. Така мета буде досягнута у випадку стягнення на користь позивача відповідних сум.

З метою виконання завдання адміністративного судочинства, передбаченого частиною першою статті 2 КАС України, щодо ефективного поновлення прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, саме на суд покладено обов`язок ухвалення рішення, яке відновить права платника податків у сфері публічно-правових відносин від порушень.

Суди попередніх інстанцій у справі, яка розглядається, не врахували висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 12 лютого 2019 року №   826/7380/15, стосовно обрання ефективного способу захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, що є порушенням частини п`ятої статті 242 КАС України, що стосується повернення на користь позивача заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для стягнення суми податку з доходів фізичних осіб на користь позивача з Державного бюджету України, що забезпечить правовий захист права позивача на отримання зазначеної суми, узгодженої в судовому порядку. 
На мою думку, рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовані помилково, виходячи з такого. 

Ухвалюючи рішення від 12.02.2019 у справі №826/7380/15 Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що судом апеляційної інстанції право ТОВ «Аскоп-Україна» на бюджетне відшкодування ПДВ у розмірі 4 млн 447 тис. 644 грн підтверджено, однак механізм реального відшкодування платнику податків узгодженої суми бюджетного відшкодування вказаного податку відсутній. Отже такі способи захисту порушеного права як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків.
Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, викладеного в постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-881а15, від 17 листопада 2015 року у справі № 21-4371а15, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-2650а15, від 20 квітня 2016 року у справі № 21-452а16, від 07 березня 2017 року у справі № 820/19449/14, про те, що відшкодування ПДВ здійснюється органом Державної казначейської служби України з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 ПК України та Порядком № 39, оскільки на момент розгляду цієї справи Великою Палатою Верховного Суду вказаний спосіб захисту не є ефективним та не призводить до поновлення порушеного права платника податків.

В межах розгляду даної справи спірним питанням є право позивача на повернення сплаченого при укладенні договору купівлі-продажу квартири податку на доходи фізичних осіб у разі розірвання такого договору в подальшому. 

Разом з тим, приймаючи рішення, колегія суддів, на відміну від рішення від 12.02.2019 у справі №826/7380/15 Великої Палати Верховного Суду, не навела достатніх аргументів щодо труднощів у поверненні сплаченої суми з податку на доходи фізичних осіб відповідно до Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року № 1146 (чинний на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 1146).
Таким чином, вважаю помилковими висновки колегії суддів щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 12 лютого 2019 року №   826/7380/15.
Суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення, не змінюючи спосіб захисту, який обраний позивачем. Рішення судів попередніх інстанцій не були оскаржені в цій частині і самим позивачем.
Крім того, позивачем подано до суду відзив на касаційну скаргу, в якому позивач просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін. 
Також, ухвалюючи судові рішення суди попередніх інстанцій посилалися на правову позицію, що викладена  у постанові Верховного Суду від 23 червня 2018 року у справі № 810/3522/16. В межах розгляду даної справи, як і в справі, що розглядається, спірним питанням стала відмова податкового органу у поверненні фізичній особі помилково та/або надмірно сплаченої суми податку з доходів фізичних осіб від продажу нерухомого майна.
Крім того, тимчасово, з дня набрання чинності Законом № 553-IX від 13.04.2020 до 1 січня 2021 року, не застосовуються норми частини першої статті 25 - див. пункт 2 розділу II Закону № 553-IX від 13.04.2020}, якими встановлено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. 
Отже, вважаю, що судами першої та апеляційної інстанцій не було порушено норми матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судових рішень.

І.А. Васильєва
Суддя Верховного Суду