ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5534/20 Справа № 201/5326/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 34 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 в якому просив: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки в розмірі 65 091,54 грн., що складаються з різниці між розміром спричинених матеріальних збитків та сумою сплаченого страхового відшкодування в розмірі 63 835,00 грн., несплаченої частки витрат на лікування в розмірі 1 256,54 грн. та спричинену моральну шкоду в розмірі 10000 грн.
Позов мотивовано тим, що 25 квітня 2015 року о 16 годині 40 хв., в м. Дніпро, в районі виїзду з парку Т.Г. Шевченко, розташованого по АДРЕСА_1 , сталася ДТП, за участю транспортного засобу Мазда-3 д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та мотоциклом «Тріумф», д/н НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок даної ДТП транспортний засіб «Тріумф», д/н НОМЕР_2 отримав механічні ушкодження. Згідно постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2015 р., водія ОСОБА_1 було визнано винною у вчинені даної ДТП. Постанова Відповідачкою не оскаржувалась та набула законної сили. Цивільно-правова відповідальність водіїв, які керують транспортним засобом Мазда-3 д/н НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «УПСК», згідно полісу № АІ/684202, відповідно до даного Полісу: ліміт відповідальності за шкоду спричинену майну складає 50 000,00 грн., а розмір франшизи становить 500,00 грн. Згідно висновку № 0508/1515 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку спричиненого власнику КТЗ від 17.08.2015 року, розмір відновлювального ремонту становить суму 112 175,00 грн. Витрати на відновлення мотоцикла «Тріумф» д/н НОМЕР_2 , які були понесені Позивачем, становлять 112 135,00 грн. ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування Позивачу в розмірі 49500,00 грн. З метою захисту своїх порушених прав, Позивач звернувся до суду із відповідним позовом.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2020 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки в розмірі 61835,00 грн. та спричинену моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн.; вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_5 є винною особою у спричинені позивачу збитків, за приписами ст. 11, 1166, ст. 1194 Цивільного кодексу України, висновків щодо застосування норм матеріального права викладених у постановах Верховного суду від 04.07.2018 р. та 03.10.2018 р., зобов`язана, сплатити/компенсувати позивачу, матеріальні збитки в розмірі 61 835,00 грн. Тобто, відповідачка зобов`язана компенсувати позивачу різницю між розміром спричинених матеріальних збитків та сумою сплаченого страхового відшкодування, зменшену на суму 2 000,00 грн., яка відповідачка відповідно до наявної в матеріалах справи розписки компенсувала позивачу. Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважав, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та на користь позивача з відповідачки слід стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що 25 квітня 2015 року о 16 годині 40 хв., в м. Дніпро, в районі виїзду з парку Т.Г. Шевченко, розташованого по вулиці Набережна Леніна, сталася ДТП, за участю транспортного засобу Мазда-3 д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та мотоциклом «Тріумф», д/н НОМЕР_2 , що належить третій особі - ОСОБА_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
Внаслідок даної ДТП транспортний засіб «Тріумф», д/н НОМЕР_2 було ушкоджено а водій даного транспортного засобу ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.
Згідно постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2015 р., водія ОСОБА_1 було визнано винною у вчинені даної ДТП. Постанова Відповідачкою не оскаржувалась та набула законної сили у встановленому законом порядку.
На день настання дорожньо-транспортної пригоди, транспортний засіб Мазда-3 д/н НОМЕР_1 був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АІ/ НОМЕР_3 , страховик ПрАТ "УПСК" (строк дії полісу: з 00:00 год. 23.10.2014 р. до 22.10.2015 р. включно; ліміт за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 100 000,00 грн.; ліміт за шкоду заподіяну майну 50 000,00 грн., франшиза 500,00 грн.).
З метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, позивач звернувся до судового експерта автотоварознавця Дроздова Юрія Володимировича.
Згідно висновку № 0508/1515 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку спричиненого власнику КТЗ від 17.08.2015 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу мотоцикл «Тріумф», д/н НОМЕР_2 становить суму 112 175,00 грн., а розмір матеріального збитку спричинений власнику даного транспортного засобу складає 75 232,80 грн.
Витрати позивача на відновлення мотоцикла «Тріумф» д/н НОМЕР_2 , які були понесені Позивачем, становлять 112 135,00 грн., а витрати позивача на проведення автотоварознавчого дослідження склали 1 200,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.
Також судом встановлено, що витрати позивача на лікування склали 3246,54 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.
Оскільки ліміт відповідальності ПрАТ "УПСК" за полісом АІ/6842402, за шкоду спричинену майну становить 50 000,00 грн., а розмір франшизи складає 500,00 грн., страхова компанія, з урахуванням вимог ст. 6, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 02.11.2015 р. здійснила виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 49 500,00 грн., виходячи із максимального ліміту відповідальності за шкоду зменшений на розмір франшизи (50 000,00 грн. - 500,00 грн. = 49 500,00 грн.). 
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач ОСОБА_5 є винною особою у спричинені позивачу збитків, за приписами ст. 11, 1166, ст. 1194 Цивільного кодексу України, висновків щодо застосування норм матеріального права викладених у постановах Верховного суду від 04.07.2018 р. та 03.10.2018 р., зобов`язана, сплатити/компенсувати позивачу, матеріальні збитки в розмірі 61 835,00 грн. Тобто, відповідачка зобов`язана компенсувати позивачу різницю між розміром спричинених матеріальних збитків та сумою сплаченого страхового відшкодування, зменшену на суму 2 000,00 грн., яка відповідачка відповідно до наявної в матеріалах справи розписки компенсувала позивачу. Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважав, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та на користь позивача з відповідачки слід стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
За змістом ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогнебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, яка створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює.
Статтею 1194 ЦК України, передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Це означає, що за володільця відповідних джерел підвищеної небезпеки обов`язок відшкодування завданої шкоди потерпілому несе страховик в межах суми страхової виплати (страхового відшкодування).
При вирішення питань про відшкодування шкоди, завданої майну особи внаслідок ДТП, та визначенні розміру такої шкоди, слід врахувати положення ст. 1192 ЦК України, відповідно до якої суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а також положення частини 2 ст. 22 ЦК України відповідно до якої збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП.
При цьому, судом вірно зменшено розмір моральної шкоди до 3 000 грн., з урахуванням засад розумності, добросовісності, виваженості та справедливості.
Доводи апеляційної скарги про те, що жодних належних та допустимих доказів про понесені реальні збитки з боку позивача саме ОСОБА_2 суду не надано і матеріали справи не містять з цього приводу жодного підтвердження витрати в жодній із зазначених сум не містять та є протирічащими один одному, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, які відповідають нормам матеріального та процесуального права.
Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2020 року   -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко