ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

04 травня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/2406/19
Головуючий у першій інстанції - Меженнікова С. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/677/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  у складі:
                 головуючого судді  - Губар В.С.,
                  суддів  -  Вінгаль В.М., Кузюри Л.В., 

Позивач - 
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення нейстойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів
дата складання повного тексту судового рішення - 20 лютого 2020 року

                               В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь  неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 листопада 2015 року по 17 вересня 2019 року у сумі 65770,89 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 листопада 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно. 
Відповідач протягом тривалого часу аліменти не сплачує, а тому утворилась заборгованість, яка за розрахунком заборгованості Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 11.09.2019 року складає 65770,89 грн. та підлягає  стягненню з відповідача.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 листопада 2015 року по 31 липня 2019 року в сумі 15080,14 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом  першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм маитеріального права та просить змінити оскаржуване судове рішення, збільшивши розмір стягнутої з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 листопада 2015 року по 31 липня 2019 року з 15080,14 грн. до 60894,09 грн. 
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що визначена судом першої інстанції формула розрахунку неустойки (пені) не відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц, внаслідок чого не враховано, що при розрахунку неустойки (пені) в кожному окремому місяці нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилось стягнення.
Наголошує, що при здійсненні розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів суд невірно врахував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити без змін рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2020 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
  За правилами  ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши  матеріали цивільної  справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно із ч. 1 ст.4  ЦПК України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, виходив з наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів та його вини у її виникненні, а тому на підставі ст.196 СК України, з відповідача на користь позивача стягнуто пеню за прострочення  сплати аліментів за період з 01 листопада 2015 року по 31 липня 2019 року  у розмірі 15080 грн.14 коп. 
З таким рішенням суду першої інстанції  погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено такі фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 2006 року, який розірваний рішенням Новозаводького районного суду м. Чернігова від 15 листопада 2012 року (а.с. 7).  Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6).
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 листопада 2012 року стягнуто з ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків  прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7).
15 листопада 2012 року виданий виконавчий лист № 2/2515/2030/2012, який перебуває на примусовому виконанні у Чернігівському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що згідно розрахунку державного виконавця по виконавчому листу № 2/2515/2030/2012 заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2   за період з 01.11.2015 року по 31.07.2019 року становить 65770грн 89коп (а.с.48-50).
Зазначений розрахунок  заборгованості по сплаті аліментів сторони  не заперечували і не спростовували.
За розрахунком ОСОБА_1 , зробленим з урахуванням  постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з 02.11.2015 року по 17.09.2019 року становить 425 580 грн 86 коп. ( а.с.11-12).
Згідно листа головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби  по Куликівському та Чернігівському районах Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 13 грудня 2019 року станом на 01 вересня 2019 року ОСОБА_2 має   заборгованістиь  зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 у розмірі 24383,98 грн., а тому 26.11.2019 року державним виконавем на боржника накладений штрафу у розмірі 4876,80 грн. на користь ОСОБА_1 (а.с. 29).
З огляду на обставини цієї справи,  апеляційний суд враховує наступне.
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.
Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно зробив розрахунок нейстойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 листопада 2015 року по 31 липня 2019 року і який складає 19956,94 грн. та врахував, що державним виконавцем був нарахований штраф за несплату аліментів у сумі 4876,80 грн., відрахувавши  цей штраф із 19956,94 грн. розрахованої суми пені
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи в сукупності, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2015 року по 31.07.2019 року в розмірі 15080,14 грн., у звязку з чим була зменшена сума заборгованості по сплаті аліментів та нарахованої пені.
На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянтом не надано  апеляційному суду ніяких належних і допустимих документальних доказів. 
Апеляційний суд не приймає до уваги твердження апелянта про те, що суд першої інстанції невірно застосував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, а застосуванню підлягала правова позиція Великої Палати, викладена у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, враховуючи наступне.
Велика Палата Верховного Суду  при розгляді справи № 755/10947/17 у своїй постанові від 30 січня 2019 року зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.
Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення ВСУ, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата.
Отже, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно застосував ч.1 ст.196 СК України, а оскаржуване рішення узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від  від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідає вимогам ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р., яка набула чинності для України 27.09.1991 р., де, зокрема, зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того,  здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи  чи законодавчими органами,  першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню  інтересів дитини. 
Сукупність обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що аргументи не скарги не спростовують висновків оскаржуваного судового рішення і не містять передбачених процесуальним законом підстав для  скасування законного і обґрунтованого та правильного по суті  рішення суду першої інстанції.  
  
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:                                        Судді: