Ухвала
29 травня 2020 року
м. Київ
справа № 225/4395/14-ц
провадження №61-4029ск20
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Легезіна Олексія Геннадійовича на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 вересня 2019 року  та постанову Донецького апеляційного суду від 22 січня 2020 року за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 01 лютого 2008 року між публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8_9/25ДС/0033/2008-С, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 1 325 625,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,7% річних, з кінцевим терміном повернення 31 січня 2018 року. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 повинен був щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобов`язання згідно графіку погашення кредиту.
В той же день, з метою забезпечення повернення кредиту між публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 9/25ДС/0033/П01/2008-ССк, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла на себе на добровільних засадах зобов`язання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобов`язанням ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору.
26 червня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанку» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно до якого останній набув права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, укладеними з відповідачами.
Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, станом на 15 жовтня 2014 року утворилася заборгованість за кредитом та відсотки за користування ним в сумі 843 782,23 грн.
Просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 843 782,23 грн, з яких тіло кредиту складає 724 108,70 грн, заборгованість по відсотках за користування кредитом - 119 673, 53 грн.
Ухвалою Дзержинського міського суду від 16 квітня 2019 року було скасовано заочне рішенням Дзержинського міського суду від 12 січня 2015 року про задоволення позовних вимог.
Рішенням Дзержинського міського суду від 25 вересня 2019 року залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 22 січня 2020 року позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 724 108,70 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 119 673,53 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1 827,00 грн та судові витрати, пов`язані з опублікуванням оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» у розмірі 315,00 грн; в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено.
26 лютого 2020 року (згідно поштового відтиску на конверті) представник ОСОБА_1 - адвокат Легезін О. Г. звернулося із касаційною скаргою на Дзержинського міського суду Донецької області від 25 вересня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 22 січня 2020 року в указаній вище справі. 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2020 року касаційна скарга була залишена без руху та наданий заявнику строк на усунення недоліків.
В установлений судом строк представник заявника на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 23 березня 2020 року надіслав уточнену касаційну скаргу разом із квитанцією про сплату судового збору.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Доводи касаційної скарги зводяться до порушення судом першої та апеляційної інстанції норм процесуального права у формі неправильної оцінки доказів на предмет їх належності та допустимості доказів. 
Суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, оскільки в якості доказу судами прийнято копію витягу з додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 26 червня 2013 року, який на його думку не може бути належним та допустимим доказом у справі. Крім того, суди посилаючись на розрахунок заборгованості позивача, який не є безспірним як на  доказ  не  врахували  висновки  викладені  в  постановах  Верховного Суду: від 24 травня 2018 року у справі №630/366/16-ц, від 25 березня 2019 року у справі №520/1676/17,  від 05 березня 2018 року у справі №192/156/17-ц, від 18 вересня 2019 року у справі №355/421/17 (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України та пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Разом із тим, посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків викладених у постановах Верховного  Суду:  від  07  листопада  2018  року  №183/3811/16-ц,  від  03  липня 2019 року  у  справі  №342/180/17,  від  30  січня   2018  року №161/16891/15-ц, від 08 серпня 2018 року №331/973/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.
На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Легезіна О. Г. на підставі пунктів першого та четвертого частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки у касаційній скарзі містяться доводи про те, що судом апеляційної інстанції застосовані норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду і таке застосування, на думку особи, що подала касаційну скаргу, призвели до порушення норм матеріального та процесуального права шляхом неправильного їх застосування судом та суди вирішили справу на підставі неналежних.
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Легезіна Олексія Геннадійовича на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 вересня 2019 року  та постанову Донецького апеляційного суду від 22 січня 2020 року.
Витребувати  з  Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу  № 225/4395/14.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                           Є. В. Петров
 
С. Ю. Мартєв
 
        В. М. Сімоненко