ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3016/20 Справа № 206/1036/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.
при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3000 доларів США, що еквівалентно 81 450,00 грн., позовні вимоги обґрунтував тим, що 11 листопада 2018 року між ним та відповідачем був укладений попередній договір або договір завдатку, за яким він в рахунок виконання своїх зобов`язань щодо придбання житлового будинку АДРЕСА_1 , передав відповідачці, як продавцеві завдаток у розмірі 3000 доларів США. Відповідно до умов цього договору сам договір купівлі-продажу будинку, повинен був бути укладений не пізніше 01 лютого 2019 року. Однак, станом на 01 лютого 2019 року необхідні документи для укладання договору купівлі-продажу не були підготовлені продавцем, та сам договір купівлі-продажу укладений не був. Тому він попросив відповідача повернути передані ним за попереднім договором кошти. Проте відповідач відмовилась повертати кошти та ухиляється від їх спілкування. 05 лютого 2019 року чоловік відповідача повідомив йому, що зараз у них з дружиною грошей немає та написав розписку про те, що він поверне гроші до 15.04.2019 року. Таким чином, враховуючи, що договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між ним та відповідачем укладений не був, а попередній договір свідчить про те, що вони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, передана ним сума не може вважатися завдатком та підлягає стягненню з відповідача, як сплачена ним сума авансу.
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аванс у розмірі 3000 доларів США, що еквівалентно 81450,00 грн. та судовий збір у розмірі 768,40 грн.
В апеляційній сказі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове про відмову у задоволені позову у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що договір купівлі-продажу будинку не був укладений з вини позивача, а тому відповідно до умов укладеного у простій письмовій формі попереднього договору купівлі-продажу, ця сума грошей є завдатком, та поверненню не підлягає, а також суд безпідставно застосував до спірних правовідносин ст.ст.203,216,220 ЦК України, чим вийшов за межі позовних вимог.
Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надійшло.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін, за наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 11 листопада 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у простій письмовій формі був укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , за умовами якого сторони домовились, що майбутній договір купівлі-продажу будинку буде укладений в строк до 01 лютого 2019 року.
На виконання умов вищевказаного попереднього договору ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 - 3000 доларів США.
Договір купівлі-продажу будинку в строк до 01 лютого 2019 року, як це передбачено умовами попереднього договору укладений не був.
Вказані обставини визнані сторонами та не підлягають доказуванню, відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що передана позивачем відповідачу сума грошей є авансом, та підлягає поверненню у зв`язку з тим, що основний договір купівлі-продажу будинку не укладався.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком районного суду за наступних підстав. 
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Частиною третьою статті 635 ЦК України визначено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Умовами попереднього договору від 11 листопада 2018 року, який укладений між сторонами, визначено строк укладення основного договору - 01.02.2019 року. 
В указаний термін основний договір купівлі-продажу будинку укладено не було. 
В рахунок оплати вартості будинку за попереднім договором позивач сплатив відповідачу 3000 доларів США, що еквівалентно 81450,00 грн., на час розгляду справи в суді.
Доводи апелянта про те, що сплачені позивачем відповідачу кошти у розмірі 3000 доларів США, що еквівалентно 81450,00 грн є завдатком, а не авансом, а тому не підлягають поверненню, є необґрунтованими.
Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.
Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору.
Враховуючи, що договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі не було укладено, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, і попередніми договорами сторін не було встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, то передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 3000 доларів США, що еквівалентно 81450,00 грн - є авансом, який підлягає поверненню позивачу.
Тому, висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення авансу за попереднім договором є правильним. 
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від  10.04.2019 року №754/9154/16-ц.
Таким чином, доводи апелянта, щодо причин не укладання основного договору купівлі-продажу будинку, не можуть бути підставою для відмови у задоволені позову, оскільки ці обставини не впливають на обов`язок відповідача повернути аванс позивачу.
Також, помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та невірно застосував до спірних правовідносин ст.203,216,220 ЦК України, оскільки судове рішення про визнання попереднього договору недійсним судом не приймалось, а посилання в рішенні суду на вказані норми права пов`язано з правовим обґрунтуванням висновків суду, що прямо передбачено статтею 263 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а отже, відсутні передбачені ст. 376 ЦПК України підстави для скасування оскарженого судового рішення, а тому, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.П. Варенко 

                                                                        О.В. Лаченкова