КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                     
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
10 червня 2020 року                                                                                     м. Київ
                                                                     
Справа №761/1576/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/7670/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     судді-доповідача:    Соколової В.В.
суддів:                       Поліщук Н.В., Шкоріної О.І.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва постановлену під головуванням судді Макаренко І.О. 26 березня 2020 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення авторських прав та стягнення компенсації,  
 
В С Т А Н О В И В
 
В грудні 2019 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати недозволене використання графічної версії авторського твору ОСОБА_1 під назвою  «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_2 - протиправними діями по відношенню до позивача, що призвели до порушення її авторського та інтелектуального права; стягнути з відповідача на її користь компенсацію в розмірі 141690 грн.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення авторських прав та стягнення компенсації - повернуто позивачеві.
Ухвала суду мотивована тим, що позивач не виконала вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунула недоліки в повному обсязі.
 
Не погодилась із зазначеним судовим рішенням позивач, нею подано апеляційну скаргу, так як вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.  Позивач вказує на те, що 24 березня 2020 року вона направила на електронну скриньку суду клопотання про усунення недоліків в частині дотримання вимог ст. ст. 95, 100, 175 ЦПК України та поновлення строку прийняття позовної заяви, клопотання про судовий збір і клопотання про сплату судового збору та квитанцію про сплату судового збору, отже позивач виконала вимоги суду вичерпно та вчасно.  Вказує на те, що суд першої інстанції порушив процесуальні строки передбачені ч. 5 ст. 272 ЦПК України, оскільки ухвала про залишення позовної заяви без руху була постановлена 05 березня 2020 року, а направлена позивачу лише 18 березня 2020 року. Вказує на те, що позивач подаючи позовну заяву зазначив місце роботи відповідача, що передбачено ч.9 ст. 28 ЦПК України, а тому безпідставно залишив позовну заяву без руху у зв`язку з не зазначенням позивачем місця проживання відповідача. Також зазначає про те, що нею подано квитанцію про сплату судового збору, а тому недоліки усунуті позивачем в повному обсязі. На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції  для продовження розгляду.
В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
 
Судом встановлено, що в грудні 2019 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати недозволене використання графічної версії авторського твору ОСОБА_1 під назвою  «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_2 - протиправними діями по відношенню до позивача, що призвели до порушення її авторського та інтелектуального права; стягнути з відповідача на її користь компенсацію в розмірі 141690 грн..
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку її невідповідністю вимогам ст. 175 ЦПК України. А саме зазначено, що позивачем не дотримано вимоги передбаченні ст. 95, 100 ЦПК України. Також позивачем зазначено місце роботи, а не місце проживання відповідача, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Крім того, вказано на те, що позивачем не сплачено судовий збір за вимоги немайнового та майнового характеру, що в сукупності складає 2292, 50 грн.
24 березня 2020 року на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року позивачем до суду першої інстанції подано клопотання про усунення недоліків в частині дотримання вимог ст. ст. 95, 100 ЦПК України та клопотання про усунення недоліків в частині сплати судового збору (а.с. 18-22, 25-27). 
Ухвалою  Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2020 року  позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення авторських прав та стягнення компенсації - визнано неподаною та повернуто позивачу. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунуто недоліки в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи та нормам процесуального законодавства, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ст. 6 Конвенції  про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
За правилом ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.
Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Згідно із ч.ч. 1-4 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
 
Статтею 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.
Зокрема, згідно з п.п. 2, 8 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 
Відповідно до ч.2 ст. 4 вказаного Закону за подання до суду  позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;  позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
 
На виконання вимог ухвали суду від 05 березня 2020 року позивачем була подано клопотання про усунення недоліків в частині  дотримання вимог ст. ст. 95, 100 ЦПК України, в якому вона вказувала на те, що оригінали електронних доказів направлені до суду на електронних носіях та в паперовій формі в двох примірниках, також вказувала на те, що надасть на вимогу суду оригінали паперових документів.
В клопотанні про усунення недоліків в частині судового збору, позивач вказує на те, що нею подана позовна заява, яка містить одну вимогу немайнового характеру, яка і є основною вимогою, в той час, як стягнення компенсації з відповідача на користь позивача є похідною вимогою, яка випливає з основної, а тому за неї судовий збір не сплачується. Також позивач посилалась на положення ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» та вказувала нате, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі п. 4 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». До клопотання позивачем долучено квитанцію про сплату судового збору в розмірі 769, 00 грн (а.с. 35).
Разом з цим, з матеріалів даної справи вбачається, що позов містить як вимогу немайнового характеру - визнання недозволеним використання графічної версії авторського твору ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_2 - протиправними діями по відношенню до позивача, що призвели до порушення її авторського права та вимогу майнового характеру - стягнення з відповідача на користь позивача  компенсації в розмірі 141690 грн.
Посилання позивача в заяві на положення ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» та п. 4 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як на підставу для звільнення її від сплати судового збору за вимогу майнового характеру, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки п. 4 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» стосується лише позивачів - громадян, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». ОСОБА_1 до вказаного переліку осіб не відноситься, а тому вказані положення закону на неї не поширюються. 
Посилання позивача на те, що стягнення компенсації, є похідною вимогою від основної - немайнової вимоги, а тому за неї судовий збір не сплачується, також не заслуговують на увагу суду, оскільки даний позов містить дві окремі самостійні вимоги, а тому ціна позову визначається загальною сумую всіх вимог, що передбачено п. 10 ч.1 ст. 176 ЦПК України.
Таким чином, позивач повинна була сплатити судовий збір, як за вимогу немайнового, так і майнового характеру, однак нею виконані вимоги ухвали суду від 05 березня 2020 року щодо сплати судового збору не в повному обсязі.
Обгрунтованим є висновок суду щодо необхідності зазначення місця проживання відповідача, оскільки саме за зареєстрованим місцем проживання відповідача визначається підсудність справи, а за місцем роботи судова повістка може бути направлена лише у випадках, якщо особа не проживає за адресою, повідомленою суду (ч. 6 ст. 130 ЦПК України). 
Посилання позивача на можливість суду встановити місце проживання відповідача самостійно, не звільняє позивача від обов`язку зазначення такого місця, що передбачено положеннями п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. 
Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції в ухвалі суду від  05 березня 2020 року невірно визначено суму судового збору, яка підлягає сплаті позивачем за вимогу немайнового характеру, оскільки позивач звернулась із вказаним позовом в грудні 2019 року, направивши його засобами поштового зв`язку на адресу суду першої інстанції, а не в січні 2020 року, як зазначено судом першої інстанції, а тому сума судового збору має становити 768, 40 грн. 
Також, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви, є недостатньо мотивованою, проте вказане на правильність висновків суду про не вплинуло, тому виходячи з норм процесуального права не є підставою для її скасування. При цьому судом апеляційної інстанції, при здійсненні її перегляду наведено відповідне обґрунтування, чим фактично усунуто недолік ухвали суду першої інстанції. 
 
Отже, наведені стороною позивача  доводи не дають підстав для скасування ухвали суду першої інстанції. Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 березня 2020 року -  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів.

Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова 
 
Судді:                                                                                                 Н.В. Поліщук 
 
О.І. Шкоріна