Номер провадження: 22-ц/813/1325/20 
Номер справи місцевого суду: 522/3281/19
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області, Ліквідаційна комісія, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди у розмірі 160000 гривень,

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління МВС в Одеській області, Ліквідаційна комісія, Державної казначейської служби України, про стягнення на її користь з Головного управління МВС в Одеській області, Ліквідаційна комісія моральної шкоди у розмірі 250000,00 гривень, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач чотири рази була незаконно звільнена з посади старшого слідчого з тих же самих підстав, при цьому незаконність наказів про звільнення встановлена рішеннями адміністративного суду.
Завдяки неправомірним діям відповідача позивач чотири роки була позбавлена можливості працювати за своєю спеціальністю. Посадові особи навмисно кожного разу зволікали з виконанням рішення суду про поновлення позивача на посаді. Фактично позивач не була допущена до роботи. Відповідач лише формально виконував рішення суду. Так, приймаючи наказ про поновлення на роботі, відповідач відразу ж звільняв позивача з посади з тих же підстав.
Позивач стверджувала, що завдяки вищевказаним незаконним діям відповідача не мала можливості практично підвищувати свій професіональний рівень та була позбавлена кар`єрного росту. Також значно погіршилось матеріальне становище позивача, оскільки відповідач нараховував їй лише оклад, який був встановлений на 2014 рік, а саме 940 грн., при цьому ніяких надбавок (за вислугу років, спецзвання та інше) вона не отримувала, так як фактично з вини відповідача не виконувала своїх службових обов`язків. А з 15.03.2018 року взагалі нічого не отримувала.
З урахуванням викладеного позивач оцінила моральну шкоду в розмірі 250000 грн, яку в подальшому було зменшено до 160 000 гривень.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено з Ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Одеській області на користь  ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 00 коп.). В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення змінити в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнувши з відповідача на її користь 160 000 гривень моральної шкоди, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 протягом чотирьох років позбавлена можливості працювати за своєю спеціальністю, оскільки суд неодноразово поновлював її на роботі, однак відповідач ГУ МВС в Одеській області зволікав з виконанням рішенням суду, тривалий час не видавав наказ про поновлення на посаді, потім знову звільняв з тих самих підстав; ОСОБА_1 була підполковником міліції, влаштуватись на іншу роботу вона також не мала можливості, оскільки все життя працювала в слідчих органах, іншої спеціальності вона не має.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ НП в Одеській області зазначає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії звернулось до суду з апеляційною скаргою.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 березня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління Міністерства Внутрішніх справ в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії було повернено скаржнику.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 15 червня 2020 року.
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі та заперечення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.
З матеріалів справи вбачається, що позивач - підполковник міліції ОСОБА_1 у 2014 році займала посаду старшого слідчого відділу розслідувань ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області.
Наказом ГУМВС України в Одеській області № 697 від 15 березня 2014 року позивач була притягнута до дисциплінарної відповідальності та їй оголошено догану.
28 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу №697 від 15.03.2014р. щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення – догани за порушення вимог ст. 28, 40, 113, 287 КПК України, які, нібито, допущені при проведенні досудового розслідування у кримінальних провадженнях №12013170110003616 та №12012170110000432, що виразилось у тяганині та передчасному закритті; визнання протиправними дії відповідача щодо порушення порядку притягнення її до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення у вигляді догани.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року по справі №815/6104/14, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Головного Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Одеській області № 697 від 15.03.2014 року про оголошення догани старшому слідчому відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод СУ ГУМВС України в Одеській області підполковнику міліції ОСОБА_1 , в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 вересня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління МВС України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року у справі №815/6104/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області про скасування наказу № 697 від 15.03.2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та визнання протиправними дій.
12 серпня 2014 року Головним управлінням МВС України в Одеській області видано наказ № 2484, яким старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод СУ ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції Дубченко Олену Анатоліївну попереджено про неповну посадову відповідність; наказ оголошено особовому складу органів та підрозділів внутрішніх справ області.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року по справі №815/5183/14, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2015 року, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 12 серпня 2014 року №2484.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 квітня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в справі за касаційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2015 року.
Наказом начальника ГУМВС України в Одеській області № 1356 від 20 квітня 2015 року за порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, п. 2.1 Р. IV, п.п. 2.1 та 2.2 Р. III Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, Присяги працівника органів внутрішніх справ, ст.ст. 2, 28, п. 1 ч. 2 ст. 40 та ст. 113 КПК України, допущених при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013170110003926, що виразилось в тяганині та самоусуненні від розслідування обставин кримінального правопорушення, а також систематичне порушення дисципліни, старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції ОСОБА_1 звільнено з посади.
27 травня 2015 року наказом ГУМВС України в Одеській області № 1802 за порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-1V, п.п. 2, 4 розділу III Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, Присяги працівника органів внутрішніх справ України та зобов`язань, наданих при прийнятті на службу до ОВС України, що виразилось у особистій недисциплінованості, невиході на службу з 27 лютого 2015 року по 25 травня 2015 року, а також у відмові надати відповідні документи про причини своєї відсутності за місцем роботи, старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод СУ ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції ОСОБА_1 звільнити з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України.
Наказом ГУМВС України в Одеській області № 334 о/с від 04 червня 2015 року ОСОБА_2 звільнено за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) у відповідності до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України у запас Збройних сил України.
При цьому, на день звільнення вислуга років позивача у календарному обчисленні становила 23 роки 01 місяць 01 день.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2016 року по справі №815/2484/15 визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в Одеській області від 20.04.2015 р. № 1356 в частині накладення дисциплінарного стягнення звільнення з посади на старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції Дубченко Олени Анатоліївни; визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в Одеській області від 27.05.2015 р. № 1802 в частині накладення дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ на старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції Дубченко Олени Анатоліївни; визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в Одеській області від 04.06.2015 р. № 334ос по особовому складу в частині звільнення зі служби в запас підполковника міліції ОСОБА_1 ; поновлено підполковника міліції ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області з 05.06.2015 р.; стягнуто з Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (код ЄДРПОУ 08592268, 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.06.2015 року по 01.07.2016 року на підставі розрахунку - довідки № 696 від 07.06.2016 року про нарахування заробітної плати за останні два місяці, що передували звільненню за виключенням обов`язкових податків та зборів.
22 грудня 2016 року Одеським апеляційним адміністративним судом постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Одеській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про скасування наказів та поновлення на посаді – змінено, викладено шостий абзац резолютивної частини в наступній редакції: «стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 червня 2015 року до 01 липня 2016 року на підставі розрахунку-довідки №696 від 07 червня 2016 року про нарахування заробітної плати за останні два місяці, що передували звільненню в сумі 25 547 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот сорок сім) грн. 14 коп., з відрахуванням з цієї суми обов`язкових платежів»; в іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2016 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 лютого 2017 року касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2016 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, повернуто заявнику.
Наказом від 11.01.2017р. № 2о/с у відповідності до п. 10 розділу XI Закону України “Про Національну поліцію” та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, звільнено підполковника міліції ОСОБА_2 з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил за п. 64 “г” (через скорочення штатів).
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року по справі №815/1909/17 визнано протиправним та скасовано наказ голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області №2 о/с від 11.01.2017р., поновлено ОСОБА_1 посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУ МВС України в Одеській області з 11.01.2017 року, стягнуто з Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 16180,02 грн.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року змінено постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в зв`язку із чим викладено абзац четвертий резолютивної частини постанови в наступній редакції: "Стягнути з ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 10 476,05 (десять тисяч чотириста сімдесят шість) грн.", в іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2017 року касаційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року повернуто скаржнику.
На виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року, винесеної у справі № 815/1909/17, наказом ГУМВС України в Одеській області від 28.12.2017 № 42 о/с скасовано пункт наказу ГУМВС від 11.01.2017 № 2 о/с та поновлено на вищезазначеній посаді. Однак, наказом ГУМВС України в Одеській області від 28.12.2017 р. № 43 о/с ОСОБА_1 звільнено з ОВС за пунктом 64 “г” (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року по справі №815/207/18 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління міністерства внутрішніх справ в Одеській області № 43 від 28.12.2017 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо – транспортних пригод слідчого управління ГУ МВС України в Одеській області з 28.12.2017 року, стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області (Ліквідаційна комісія) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення за період з 30.11.2017 року по 15.03.2018 року в розмірі 3 128, 06 грн. (три тисячі сто двадцять вісім гривень 06 копійок) з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.
Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2018 року апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (ліквідаційна комісія) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року повернуто апелянту.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.
Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.
Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 4, 5, 13, 49 ЦПК України).
КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.
За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі і згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12, підтримана Верховним Судом у постанові від 19 грудня 2018 року по справі №640/14909/16-ц.
На підставі викладених норм права, враховуючи зібрані у справі докази, суд дійшов вірного висновку, що підтверджено факт порушення законних прав позивача, яке полягало у незаконному звільненні з роботи (неодноразовому), що призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне – за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого – спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховано тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та вважає справедливим визначити суму компенсації у розмірі 20000,00 грн.
При постановленні рішення суд врахував, що обов`язок відшкодування шкоди у зазначеній справі покладається не на державу, відповідальність за моральну шкоду, завдану позивачу, несе на загальних підставах Ліквідаційна комісія Головного Управління МВС України в Одеській області як юридична особа.
Відповідно до пунктів 1, підпункту 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.
Згідно з підпунктом 2 пункту 4 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845, органи Казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів.
З огляду на викладене, Державна казначейська служба України лише здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду, а також на виконання виконавчих документів. Позивач же будь-яких вимог до Державної казначейської служби України по суті не заявляла.
Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Однак судова колегія не може повністю погодитись з висновком суду першої інстанції щодо розміру моральної шкоди з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди судова колегія приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З матеріалів справи вбачається, що з 2015 року по 2019 рік відповідач ГУ МВС в Одеській області, Ліквідаційна комісія, порушувала конституційні права ОСОБА_1 про її права на працю.
Негативні наслідки незаконних звільнень з 2015 – 2019 років не втрачають своєї значимості і носять триваючий характер, оскільки ОСОБА_1 фактично була позбавлена можливості працювати за своєю спеціальністю, так як ГУ МВС в Одеській області, Ліквідаційна комісія, зволікало з виконанням рішень адміністративних судів щодо поновлення її на посаді.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач вчетверте звільнена зі служби з органів поліції з підстав, які в судовому порядку визнані незаконними, протягом тривалого часу позивач не може у встановленому порядку реалізувати своє конституційне право на працю.
На думку колегії суддів, зазначені обставини безумовно доставляють позивачу моральних переживань, негативно позначаються на діловій репутації, кар`єрному рості, підвищенні професійного рівня, а тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є цілком ґрунтовними.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що розмір морального відшкодування у розмірі 50 000 гривень є достатнім та необхідним для відновлення морального стану.
Щодо розподілу судових витрат апеляційний суд звертає увагу на наступне.
У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Положенням ч. 1 ст. 141 України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом).
Позовні вимоги підлягають задоволенню частково (50 000), а саме у розмірі 31% (50000х100:160000). А тому судовий збір за розгляд справи у пропорційному розмірі – 496 грн. слід покласти на відповідача (1600:100х31%), а на позивача – 1104 гривень.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 березня 2020 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по суті.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 необхідно сплатити за подачу апеляційної скарги судовий збір у сумі 1656 гривень.
З відповідача ГУ МВС в Одеській області, Ліквідаційна комісія, слід стягнути судовий збір у суді першої інстанції 496 гривень та судовий збір у суді апеляційної інстанції 444 гривень, що разом становить 940 гривень.
Таким чином, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, однак судове рішення підлягає зміні в частині розміру морального відшкодування.
У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року змінити.
Стягнути з Ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Одеській області, місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, код ЄДРПОУ 08592268, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1104 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1656 гривень.
Стягнути з Ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Одеській області, місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, код ЄДРПОУ 08592268, на користь держави у розмірі 940 гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 15 червня 2020 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        А.І. Дрішлюк

       М.М. Драгомерецький