П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/1091/19	
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача - судді Косцової І.П.,
суддів - Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.
за участі секретаря - Стефанцевої Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електрім-2000" до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Електрім-2000"  (далі - Товариство) звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - ГУ ДФС в Миколаївській області від 21.01.2019 року №00004621401, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1    004    905 грн. та №0000461140, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток на суму 856    726,25 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані рішення є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки останні ґрунтуються виключно на наявній у податкового органу інформації без дослідження первинної бухгалтерської документації контрагентів позивача. Зауважив, що Товариство надало контролюючому органу усі первинні документи, що підтверджують реальність вчинених ним у перевіряємий період правочинів. Придбані Товариством товар  та послуги використані у власній господарській діяльності та в подальшому реалізовані споживачам. Позивач не зобов`язаний контролювати дії своїх контрагентів щодо дотримання останніми порядку ведення господарської діяльності та подання податкової звітності. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року позов задоволено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що у Товариства наявні  усі первинні бухгалтерські документи, що підтверджують реальність вчинених ним правочинів, отже  оскаржувані податкові повідомлення-рішення є незаконними та підлягають скасуванню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

В апеляційний скарзі Головне управління ДПС у Миколаївській області, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення  норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняте у справі судове рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив,     що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі не врахував, що Товариство не надало до податкового органу сертифікати відповідності придбаних ним товарів, подані товарно-транспортні накладні не дають можливості встановити місце навантаження товару, а за наявною у податкового органу інформацією контрагенти позивача  не придбавали реалізований ТОВ "Електрім-2000" товар, не мають виробничих та складських приміщень, транспортних засобів, а також достатньої кількості трудових ресурсів для здійснення господарських операцій, що виключає право Товариства на формування валових витрат та податкового кредиту за вказаними правочинами.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Електрім-2000" зазначило, що вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не містить  доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо незаконності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.
Відповідно до ч.2    ст.313 КАС України    неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи.

Впродовж листопада - грудня 2018 року фахівцями Головного управлінням ДФС у Миколаївській області на підставі направлень від 22.11.2018 року проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Електрім-2000" (код ЄДРПОУ    30565129) з питань дотримання останнім вимог податкового та валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати        єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014р. по 30.09.2018 року.
За результатами проведеної перевірки складено акт №2979/14-29-14-01/30565129 від 27.12.2018 року, за висновками якого, зокрема, встановлені порушення вимог  п. 44.1, п. 44.2 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134,  п.198.2, 198.3, 198.6    ст.    198, п.200.1, 200.2    ст.200, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України. 
З урахуванням встановлених перевіркою порушень податковим органом 21.01.2019 року прийнятті податкові повідомлення-рішення:
№00004621401, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1    004    905 грн., з яких 803    924 грн. за основним платежем, 200    981 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;
№00004611401, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 856    725,25 грн., з яких 685    381 грн. - за основним платежем, 171    345,25 грн. - за штрафними санкціями.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень став висновок податкового органу про безпідставне відображення Товариством суми в складі витрат та податкового кредиту з ПДВ з урахуванням того, що  при проведенні аналізу податкової звітності підприємств - контрагентів позивача та інформації, що міститься в базі даних «Єдиний реєстр податкових накладних», останні задекларували податкові зобов`язання за рахунок реалізації товарів/послуг, відмінних від тих, що були придбані за період діяльності. На думку відповідача, відсутність відомостей про майно, складські приміщення, які зазначені суб`єкти використовували у своїй діяльності, відсутність відомостей щодо наявності у підприємств власних або орендованих складських приміщень, виробничих потужностей, вказує на те, що підприємства не могли здійснювати господарську діяльність із реалізації ТМЦ/послуг.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляції з наступних підстав.
Відповідно до п. 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
На підставі пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку).
Порядок формування податкового кредиту визначений ст. 198 ПК України.
Відповідно до п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Пунктом 198.2 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11. ст. 201 цього Кодексу.
В свою чергу, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених    розділом II    цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.
Платник податку для визначення об`єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн (п. 138.2 ст. 138 ПК України). 
Не включаються до складу витрат, в тому числі витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9. ст. 139 ПК України).
Об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу (абз.1 пп. 134.1.1. ст. 134 ПК України в редакції після 01.01.2015р.) 
Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з    розділом V    цього Кодексу (пп. 14.1.181    п.    14.1    ст. 14 ПК України).
Об`єктом оподаткування вказаного вище податку, в тому числі є операції  з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до    статті 186    цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю (пп. "а" п. 185.1 ст. 185 ПК України).
Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту    14.1.266    пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу (п. 187.1. ст. 187 ПК України).
До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу (п. 198.1    ст. 198 ПК України).
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, зокрема дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2    ст. 198 ПК України).
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України).
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими    пунктом 201.11    статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).
За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Статтею 9 цього Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Аналіз наведених вище положень чинного законодавства свідчить, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.
Суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що у період, який перевірявся, ТОВ "Електрім-2000» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Прима Хол», ТОВ «Адель-Транс», ТОВ «Концепт-Інфо», ПП «Релаб», ТОВ «Енерго Альтернатива».
Підприємство у межах своєї господарської діяльності придбавало у контрагентів (постачальників) будівельні матеріали та обладнання, а за договором з ПП Релаб» від 30.10.2017 року останнє виконало на замовлення позивача електромонтажні роботи на майданчику будівництва сервісного центру по обслуговуванню с/г техніки в с. Мішково-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області.  
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що фактична поставка позивачу товару вказаними постачальниками та факт виконання робіт підтверджується залученими до матеріалів справи первинними документами (договорами поставки, актами виконаних робіт, податковими та видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями), які оформлені у відповідності із вимогами Закону №996-XIV, отримані блага використані позивачем у власній господарській діяльності, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі його активів.
Встановлено, що виписані контрагентами податкові накладні містять усі обов`язкові реквізити, передбачені    пунктом    201.1    статті 201 ПК України, й на момент їх складення контрагенти позивача були зареєстровані платниками ПДВ.
На підтвердження подальшої реалізації позивачем придбаного товару та послуг  до матеріалів справи залучено копії укладених позивачем із ТОВ «Компанія «Євровнєшторг», ПАТ «Херсонський комбінат хлібопродуктів», ДП «Адміністрація морських портів України», ТОВ «Ландтех»,  ТОВ «Техномонтаж-Сервіс», Полтавській обласній клінічній лікарні ім. С.В. Скліфосовського, ПАТ «Хмільницький елеватор», ТОВ «Датекс С», ПКП «Респект Бізнес» договорів, податкових та видаткових накладних, оформлених за результатами операцій із такими особами.
Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що висновки відповідача ґрунтуються виключно на податковій інформації податкового органу щодо контрагентів позивача, однак без дослідження первинних бухгалтерських документів підприємства, внаслідок чого зроблено помилковий висновок про нереальність господарських операцій.
В свою чергу, судом апеляційної інстанції не встановлено порушення позивачем порядку заповнення первинних бухгалтерських документів та їх обліку, а наявні у справі документи не містять жодних доказів у підтвердження наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад.
При цьому суд  апеляційної інстанції зазначає, що діюче податкове законодавство не ставить в залежність право платника податку на формування податкового кредиту від можливих порушень податкової дисципліни з боку його контрагентів, не зобов`язує платника податків контролювати дотримання своїми контрагентами норм законодавства.
Отже, подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.
За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару/послуг/робіт правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.
Посилання контролюючого органу на наявність недоліків в заповненні товарно - транспортних накладних, як підставу для невизнання реальності господарських операцій, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, оскільки, як вже зазначалось вище, певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер та не можуть свідчити про відсутність самого факту перевезення придбаних позивачем ТМЦ.
До того ж, як вірно встановлено судом першої інстанції, перевезення товару здійснювалось автомобілем позивача FAW СА 1047, державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується товарно-транспортними накладними, в яких зазначено адреси пункту навантаження. При цьому, за умовами договору від 25.11.2016 року, укладеного між ТОВ «Електрім-2000» (замовник) та ТОВ «Концепт-Інфо» (виконавець), будівельні матеріали було поставлено виконавцем замовнику на умовах DDP, тобто власним транспортом виконавця за адресою, визначеною замовником (м. Миколаїв, вул. Айвазовського, 29), а отже зауваження відповідача про відсутність товарно-транспортних накладних обґрунтовано не взято до уваги судом першої інстанції. 
Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що перевезення товару за договором поставки №2010-П8 (пісок) здійснювалось ТДВ «Миколаївбудмеханізація» спеціальним автотранспортом, що підтверджується товарно-транспортними накладними, в яких зазначено адресу пункту навантаження - с. Олександрівка. 
Колегія суддів зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України не доведено та не надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення відповідних видів господарської діяльності, обумовлених укладеними договорами з позивачем, як не доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішення судом першої інстанції, та свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.
Будь - яка податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. 
Натомість судом першої інстанції в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, детально досліджено господарські операції позивача з вищезазначеними контрагентами, за якими Товариством було сформовано об`єкт оподаткування податком на прибуток та податковий кредит, надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених контролюючим органом як в акті перевірки так і апеляційній скарзі, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в касаційній скарзі (аналогічні тим, що були зазначені в апеляційній скарзі) щодо цього не спростовують правильних по суті висновків судів попередніх інстанцій.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та надана правова оцінка.
Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.
За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст.    308,    310,    315,    316,    320,    322,    325,    328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області -        залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електрім-2000" до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.
    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.  

Головуючий суддя 	 	Косцова І.П.	
Судді	    	Осіпов Ю.В.    Скрипченко В.О.  	
       Повне судове рішення складено 04.05.2020 року.