ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 р. 	Справа № 520/11365/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2019 року (головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В.) по справі № 520/11365/19
за позовом     ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження граничним розміром пенсії ОСОБА_1 при здійсненні перерахунку пенсії з 01.03.2019 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 згідно п. 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробувального складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року № 418 ( в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 року № 713) з 01.03.2019 з урахуванням вже виплаченої пенсії та без обмеження граничним розміром. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2019 року в задоволенні позову відмовлено.
ОСОБА_1 не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, а саме зазначає, що судом не враховано, що позивачу пенсія призначена з 1998 року, а згідно з п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08.07.2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом. Таким чином, відповідачем протиправно обмежено розмір його пенсії граничним розміром.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України  справа розглянута  в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню  з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Індустріальному відділі обслуговування громадян Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років, як працівник льотно-випробного складу відповідно до ст. 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з 1998 року, що підтверджується пенсійним посвідченням (а.с. 11).
На звернення ОСОБА_1 про перерахунок пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом № 4742/0211-20 від 11.10.2019 року повідомило позивача про перерахунок пенсії, відповідно до якого основний розмір пенсії позивача складає 19690,96 грн. Також зазначено, що відповідно до п. 13.2 розділу І «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» максимальний розмір пенсії або щомісячного грошового утримання не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, який на 01.07.2019 рік складає 15640 грн. Таким чином, пенсія призначена та виплачується згідно з вимогами чинного пенсійного законодавства (а.с. 12). 
Не погодившись із встановленим обмеженням максимального розміру пенсії, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснював свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а отже своїми діями права позивача не порушив.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1  ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII  (далі – Закон № №1788-XII) визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Частиною 1 ст. 51 Закону № №1788-XII передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Відповідно до ч.1 ст. 52 Закону № №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, зокрема окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу.
Згідно з ч.3 ст.53 Закону № №1788-XII (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) працівникам льотно-випробного складу пенсії обчислюються з середньомісячного заробітку за роботу,  що дає право на пенсію  за вислугу  років  (частина  перша статті 64 та статті 65,  66,  69), одержуваного перед її припиненням,  і  призначаються  в  розмірах, передбачених частинами першою-третьою, шостою статті 19 та статтею 21 цього Закону для пенсій за віком,  і не можуть перевищувати  85 процентів заробітку.
Перелік посад працівників льотного складу, порядок обчислення строків вислуги років для призначення їм пенсій, а також порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному    складу затверджуються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України (абз.3 п. «а» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачеві). 
На виконання вказаної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.07.1992 № 418 "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу", якою затверджено, зокрема, Порядок призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації (далі - Порядок № 418). 
Відповідно до пп. «в» п. 7 Порядку № 418 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 №713 «Про внесення зміни до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації»), у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Отже, законодавством передбачено право позивача на перерахунок його пенсії в разі збільшення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 01 березня. 
Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу застосування відповідачем після проведення перерахунку пенсії з 01.03.2019 та подальших перерахунків обмеження її розміру максимальною величиною.
Статтею 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року №3668-VI  (далі - Закон №3668-VI) набрав чинності з 01.10.2011 р.) встановлено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Вказаним Законом було внесено зміни до низки інших законів, зокрема до частини третьої   статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення". 
Так, відповідно до ч. 3 ст. 85 Закону № №1788-XII  (чинного з 01.10.2011 р.) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. 
Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі  - Закон № 911-VIII), що набрав чинності з 01.01.2016 року, частину 3 статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» доповнено реченням наступного змісту: «Тимчасово, у період  з  1  січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір  пенсії  (з  урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги   перед Батьківщиною)  не може перевищувати 10740 гривень.». 
Законом України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон  №1774-VIII), який набрав чинності з 01.01.2017 року, у частині третій статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".
Також ч.3 ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції згідно із Законом від 08.07.2011 р. №3668-VI, від 24.12.2015 р. № 911- VIII та від 06.12.2016 р. №1774-VIII) передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Водночас, як визначено абзацом 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI, обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Згідно з абз.2 п.2 Прикінцевих положень Закону № 3668-VI, пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.
Судовим розглядом встановлено, що відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та застосоване обмеження розміру пенсії позивача до виплати максимальною величиною (10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, що складає з 01.01.2019 по 30.06.2019 – 14970,00 грн., з 01.07.2019 по 31.11.2019 – 15640,00 грн.). 
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що пенсію за вислугу років позивачеві призначено у 1998 році, тобто, до набрання чинності змінами, запровадженими Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI, а також - до внесення змін у ч. 3 ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ч. 3  ст. 85 Закону №1788-XII .
Наведене, з урахуванням зазначених вище положень абз. 1 п. 2   Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI, є підставою для висновку про те, що обмеження пенсії максимальним розміром на позивача не розповсюджується.
Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 03.10.2018 року у справі №127/4267/17, від 15.04.2019 року  у справі №127/4270/17, від 12.11.2019 року у справі № 360/1428/17.
Крім того, слід зазначити, що чинне законодавство України чітко визначає випадки за наявності яких у держави виникає право на обмеження прав і свобод громадянина, у тому числі і пенсійних виплат.
Відповідно до ч. 3 ст. 22, ст. 64 Конституції України  право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Таку правову позицію Конституційний Суд України висловив у Рішенні від 20.03.2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) (п. 6 мотивувальної частини).
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 набув право на призначення пенсії на підставі ст. 54 Закону №1788-XII та її перерахунок на умовах, передбачених Порядком № 418, ще у 1998 році, а тому положення Закону №3668-VІ, які набрали чинності з 01.10.2011 року, не повинні тлумачитися таким чином, щоб це призвело до скасування або звуження права, набутого позивачем.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ані обмеження максимального розміру пенсії, ані встановлена абз.2 п.2 Прикінцевих положень Закону №3668-VІ заборона перерахунку пенсій, розмір яких перевищує максимально встановлений цим Законом, не повинні поширюватися на позивача.  
Проте, суд першої інстанції неправильно застосував зазначені положення законодавства, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, здійснивши обмеження перерахованої та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років максимальним розміром з 01.03.2019 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства України, без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому наявні підстави для визнання таких дій відповідача протиправними та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії згідно п. 7 Порядку №418 з 01.03.2019 року без обмеження граничним розміром з урахуванням вже виплаченої пенсії.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції повність або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог. 
Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом встановлено, що позивачем понесені витрати зі сплати судового збору за подання позову до суду першої інстанції – 769,00 грн. та апеляційної скарги – 1153,00 грн., що підтверджується квитанціями від 26.10.2019 року № 9  та від 19.12.2019 року № 21.
Враховуючи, що за наслідками судового розгляду позов задоволено, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1921,00 грн. (768,40 грн + 1152,60 грн).
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317,  321, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2019 по справі № 520/11365/19 - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1  задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження граничним розміром пенсії ОСОБА_1 при здійсненні перерахунку пенсії з 01.03.2019 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 згідно п. 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробувального складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року № 418 ( в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 року № 713) з 01.03.2019 з урахуванням вже виплаченої пенсії та без обмеження граничним розміром.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань за зобов`язаннями Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ЄДРПОУ 14099344, м-н Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків,61022) на користь ОСОБА_1   (ІПН НОМЕР_1 ,   АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 (тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова