УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 682/130/20
Провадження № 22-ц/4820/886/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 квітня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 682/130/20 за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2020 року (суддя Зеленська В.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування позову зазначалось, що рішенням Славутського міськрайонного суду від 13.09.2010 з ОСОБА_2 стягуються аліменти на її користь на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Вказує, що відповідач отримує доходи за кордоном, але аліменти на утримання дитини вчасно не сплачував, внаслідок чого станом на 01 листопада 2019 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яка становить 76 025,47 грн, в тому числі: заборгованість по аліментах - 39042,68 грн, штраф за невиконання аліментних зобов`язань - 11559,90 грн та заборгованість по аліментах, нарахованих на отримані відповідачем відсотки по депозиту - 25422,89 грн. Розмір нарахованої пені за прострочення сплати аліментів складає 229 878,2 грн.
Враховуючи наведене, позивач просила суд стягнути з відповідача пеню в розмірі, що не перевищує розмір заборгованості по аліментах, в сумі 76025,47 грн., а також 5000 грн. витрат на правничу допомогу.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 63 953,04 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.
Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення в оспорюваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Вказує, що 15.01.2020 між нею та адвокатом Призиглей М.І. було укладено договір про надання правової допомоги, яким встановлено, що клієнт зобов`язується оплатити надану адвокатом допомогу з розрахунку 50 % від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за годину роботи, а всього не менше 5000 грн. Посилається на те, що в договорі не було обумовлено терміну складення акта наданих спожитих послуг. Зазначає, що даний акт було складено 18.03.2020, саме тоді було здійснено передбачену оплату. На думку апелянта, є всі підстави для стягнення з відповідача зазначеної суми.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала належних доказів в підтвердження наданих послуг адвокатом та їх вартість.
Такий висновок суду, на думку колегії суддів, відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах чинного законодавства.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Разом з тим, вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також детального розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви додано договір про надання правової допомоги від 15.01.2020, укладеного з адвокатом Призиглей М.І. (а.с. 31-32).
Пунктом 3 вказаного договору передбачено, що на підтвердження факту надання адвокатом клієнту консультацій у справі, складення адвокатом запитів, позову, відповіді на відзив, складення інших заяв та клопотань від імені клієнта сторони складають акт про надані-спожиті послуги (а.с. 31).
Однак, на день ухвалення судом першої інстанції рішення позивачем не наданий акт про надані-спожиті послуги або інші належні, допустимі та беззаперечні докази про те, які саме послуги фактично були надані адвокатом позивачу, детальний опис обсягу робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також про те, що вартість таких робіт становить 5000 грн. та їх сплату.
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2019 року у справі № 906/194/18, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Натомість в даному випадку витрати позивача на послуги адвоката не підтверджені будь-якими фінансовими документами.
Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували фактичне здійснення витрат на правничу допомогу позивача.
Долучений до апеляційної скарги акт про надані-спожиті послуги від 18.03.2020 та квитанція до прибуткового касового ордера № 5 у сумі 5000 грн., подані в порушення вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України, а тому не приймаються апеляційним судом.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
З огляду на викладене вище, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в цій частині в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай