ПОСТАНОВА
 І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
13 травня 2020 року                                                                                               м. Київ
справа № 756/411/18
провадження № 22-ц/824/3568/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Іванової І.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.
 
сторони :
 
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 
 
відповідач - ОСОБА_1 
 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року у складі судді Диби О.В., повний текст складено 26.11.2019 року,
 
в с т а н о в и в:
У січні 2018 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2  та просив стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором б/н від 12 квітня 2011 року у розмірі 87 310,57 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 3 991,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 75 585,60 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 100 грн., , а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина), 4 133,84 грн. (процентна складова). 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 12 квітня 2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. В наслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 12 квітня 2011 року в розмірі 3 991,13 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі  1 762 грн.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги банку. В іншій частині рішення залишити без змін.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається не те, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставила саме в заяві позичальника, яким засвідчила те, що вона повністю згодна з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах.
Скаржник зазначає, що у даному випадку кредитний договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви від 12 квітня 2011 року та довідки про умови кредитування від 12 квітня 2011 року, у яких визначені умови щодо розміру та порядку нарахування штрафних санкцій, що є складовою частиною кредитного договору.
Крім того банк зауважує, що дії з користування кредитними коштами свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування, а розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості, в тому числі, і за тілом кредиту. Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався, доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.
Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання не погоджується з вимогами АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення штрафів, пені та процентів за користування кредитними коштами. Вказує, що вона повністю погасила кредитний ліміт у розмірі 4 000 грн., що підтверджується банківською випискою доданою до матеріалів справи.
До того ж відповідач вважає, що зміна банком в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитними коштами суперечить нормам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зважаючи на те, що рішення оскаржено лише в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача процентів та неустойки, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині відповідно до  ч. 1 ст. 367 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається,що 12 квітня 2011 року між АТ КБ «Приватбанк» таОСОБА_3 , яка згідно свідоцтва про зміну імені від 08 жовтня 2014 року змінила своє ім`я на ОСОБА_4 (а.с. 162, т. 1) та свідоцтва про шлюб від 04 листопада 2014 року змінила своє прізвище на ОСОБА_5 (а.с. 163, т. 1),було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит, розмір якого було збільшено 31 жовтня 2013 року до 4 000 грн. (а.с. 181, т. 1), у вигляді встановленого кредитного ліміту наплатіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
За вказаним договором відповідачу було надано кредитні картки №№ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (а.с. 180, т. 1).
Даний кредитний договір укладено шляхом підписання ОСОБА_2 анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої остання погодилась, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір (а. с. 7, т. 1).
Крім того, сторонами додатково було погоджено та підписано відповідачем довідку від 12 квітня 2011 року про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», з якої вбачається наступні відомості: тип катки - VasterCard  Mass , тип кредитної лінії - поновлювальна, пільговий період 55 днів, валюта карти - гривня, базова % ставка - 2,5% на місяць, розмір щомісячного платежу - 7% від заборгованості, строк внесення щомісячного платежу - до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір пені та штрафу за порушення умов договору (а. с. 8, т. 1).
Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком.
Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
Згідно   п. 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку.
Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно                     п. 2.1.1.5.7  Договору.
Овердрафт - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування (п. 1.1.1.52 Договору).
Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.
Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами банку", що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, відповідно п. 2.1.1.12.6 Договору.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач  належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, в результаті чого станом на 30 листопада 2017 року виникла заборгованість у розмірі 87 310,57 грн., з яких 3 991,13 грн. заборгованість за кредитом, 75 585,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 100 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також  4 633,84 грн. заборгованість по судовим штрафам. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк»  про стягнення з   ОСОБА_2 процентів за користування кредитом, пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що Умови та правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником. Наявна в матеріалах справи довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписана відповідачем, проте має лише інформаційний характер.
Отже, місцевий суд дійшов висновку щодо відсутності підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а тому позивач вправі вимагати лише повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.  
Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.  
Відповідно до положень ч. ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Підписавши 12 квітня 2011 року анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, ОСОБА_2 приєдналася до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, факт чого нею спростований не був; відповідач ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодилася з його умовами. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач сплачувала кредит до травня 2015 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, наявним у матеріалах справи (а.с. 5-6, т. 1).  
Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами, що підтверджується розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_2 користувалась карткою і до травня 2015 року вносила кошти на погашення кредиту та відсотків за користування ним. Вимог про визнання цього договору недійсним в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав, відповідач не заявляла, в зв`язку із чим, виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, доведеним є факт існування між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі укладеного між ними 12 квітня 2011 року договору приєднання.
Згідно із ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з істотними умовами договору, оскільки відповідач разом з анкетою-заявою підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій сторони, зокрема, погодили базову відсоткову ставку, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафи за порушення строків платежів (а.с. 8, т. 1). Дана довідка є невід`ємною частиною договору та підтверджує факт обізнаності ОСОБА_2 з розміром процентів за користування грошовими коштами та розміром пені і штрафів в разі порушення строків повернення кредиту. 
Таким чином, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в анкеті-заяві позичальника, довідці про умови кредитування, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Тобто, між банком та позичальником укладено договір у письмовій формі, укладення якого в такій формі чинному законодавству не суперечить.
Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, є вимога позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 75 585,60 грн., обов`язковість сплати яких позичальником передбачена положеннями договору та нормами цивільного законодавства.
Щодо стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» пені в розмірі 3 100 грн., та штрафу: фіксована частина - 500 грн., процентна складова - 4 133,84 грн., апеляційний суд виходить з наступного.
Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що за порушення грошових зобов`язань за один і той самий період позивачем нараховані як пеня, так і штраф (а.с. 5-6, т. 1), наслідком чого в разі задоволення цих вимог стане подвійне притягнення відповідача ОСОБА_2 до одного і того ж виду відповідальності.
Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Вимогами статті 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
З урахуванням наведеного та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. 
Відповідна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові №6-2003цс15 від 23 жовтня 2015 року.  
Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 3 100 грн., можливість нарахування якої передбачена умовами укладеного між сторонами та погодженого ними договору, залишивши при цьому без змін рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості по судовим штрафам в розмірі 4 633,84 грн. з метою запобігання подвійній цивільно-правовій відповідальності відповідача за одне і те саме порушення.
Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що зміна банком процентної ставки в односторонньому порядку суперечить нормам ЦПК, оскільки в матеріалах справи містяться копії електронних повідомлень ОСОБА_2 щодо зміни відсоткової ставки (а.с. 183-184, т. 1).
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про розірвання Договору, у разі незгоди зі збільшенням  процентної ставки за кредитом з  30,00%  до 43,20 % річних.  
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.   
Оскільки висновки суду про наявність підстав для відмови у стягненні з відповідача на користь позивача процентів та пені не відповідають обставинам справи, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 75 585,60 грн, пені - 3 100 грн. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.   
Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-
постановив :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 75 585,60 грн., пені в розмірі 3 100 грн. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. 
Стягнути з ОСОБА_2 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 1436057) заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 75 585,60 грн., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3 100 грн. 
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_3 )  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 1436057) судовий збір у розмірі 3 969,78 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

 
  Головуючий:        

 
  Судді: