Номер провадження: 33/813/569/20 
Номер справи місцевого суду: 523/1061/20
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Судді - Комлевої О.С.,
за участю:
секретаря судового засідання - Воронової Є.Р.,
захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - Племениченко Геннадія Вячеславовича , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу Племениченко Геннадія Вячеславовича на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 р., -

                               в с т а н о в и в:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою суду першої інстанції від 18 березня 2020 року, на ОСОБА_2 , який притягається до адміністративної відповідальності у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, накладено грошове стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень, без конфіскації. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

На данну постанову суду від 18 березня 2020 року, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, Племениченко Г.В. , 08.04.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову, якою адміністративне провадження відносно ОСОБА_2 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обгрунтування апеляційної скарги, Племениченко Г.В. посилається на те, що висновки суду не відповідають вимогам процесуального та матеріального права, винесені без дослідження всіх обставин по справі.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи ОСОБА_2 , в частині того, що він не здійснював реалізацію пального, а таке пальне реалізовувалось ТОВ «Імперія Оіл», яке має ліцензію на право оптової торгівлі пальним за р.н. 990614201901727 від 28.08.2019 року і якому 20.12.2019 року на підставі договору суборенди № 1 були передані об`єкти оренди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та складаються з трьох металевих ємкостей. Проігноровані докази, які надавались під час розгляду справи у суді першої інстанції, а саме акти інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ОД003/1583/АВ від 22.01.2020 року, у яких співробітниками ГУ Держпраці в Одеській області було встановлено, що реалізацію пального здійснювало саме ТОВ «Імперія Оіл», а працівники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перебувають у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , обслуговують ТОВ «Імперія Оіл» на підставі договору №1 про надання послуг від 20.12.2019 року.
Суд першої інстанції не дослідив всі істотні обставини справи під час винесення оскаржуваної постанови. Так у протоколі про адміністративне правопорушення Серії АПР18 №409841 ві д 04.01.2020 року відсутня норма закону, яка була порушена ОСОБА_2 . Норма ч.1 ст. 164 КУпАП є бланкетною, тому є обов`язковим посилання на норму закону, яка передбачає наявність та необхідність відповідного ліцензування, в протоколі про адміністративне правопорушення. Таким чином, протокол Серії АПР18 №409841 від 04.01.2020 року не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, що є підставою для повернення протоколу на доопрацювання. 
Враховуючи вищезазначене, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, Племениченко Г.В. ставить питання щодо скасування постанови та прийняття нової постанови, якою адміністративне провадження відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Одночасно заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в зв`язку з тим, що постанова отримана 01.04.2020 року.

Висновки за результатами розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.
Дослідивши зміст та строки поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про наступне.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.
Порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративні правопорушення регламентується ч.2 ст.294 КУпАП, відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було ухвалено судом першої інстанції 18 березня 2020 року, без участі ОСОБА_2 , копію постанови отримано захисником Племениченко Г.В. на електронну адресу 01.04.2020 року.
Виходячи з наведеного, клопотання Племениченко Г.В. , захисника ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали даної справи, заслухавши пояснення Племениченко Г.В. , захисника ОСОБА_2, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Частиною 7 ст.294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи, суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Матеріалами справи встановлено, що 04 січня 2020 року,  за адресою: АДРЕСА_1 , реалізовувався роздрібний продаж пального.
Працівники, котрі працюють на зазначеній АЗС ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) надали пояснення в котрих зазначили, що знаходяться у трудових відносинах на підставі трудового договору з ФОП « ОСОБА_2 » та до їх обов`язків входить роздрібний продаж пального (а.с. 5, 6).
Матеріали справи містять фотофіксацію продажу зазначеними співробітниками АЗС палива (а.с. 35-40).
Матеріали справи не містять доказів того, що у ОСОБА_2 наявна ліцензія на роздрібний продаж пального.
Так, вина ОСОБА_2  у вчиненні інкримінованого йому правопорушення ґрунтується сукупністю доказів, які були дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та судовому засіданні апеляційного суду, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №409841 за ст. 164 ч.1 КУпАП, в якому зазначено, що ОСОБА_2 04 січня 2020 року о 11 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 здійснював роздрібну торгівлю нафтопродуктами без дозвільних документів, чим порушив порядок проведення господарської діяльності.
Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_2   було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст.164 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги Племениченко Г.В. , захисника ОСОБА_2 про те, що судом не прийнято до уваги, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного порушення, суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження з наступних підстав.
ОСОБА_2 зареєстрований, як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності якого є роздрібна торгівля пальним (а.с. 8-9).
Основний вид діяльності ТОВ «Імперія Оіл» є оптовий продаж торгівлі твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (а.с. 11-12).
Відповідно до договору оренди, укладеним між ТОВ «Інкорент» та ФОП ОСОБА_2 , предметом договору  оренди є АЗС (приміщення та ємкісті).
В договорі оренди зазначено, що ФОП ОСОБА_2 , як орендар зобов`язаний отримати дозвільні документи на реалізацію пального (а.с. 15-21).
20.12.2019 року на підставі договору суборенди №1 він передав у суборенду ТОВ «Імперія Оіл» об`єкти оренди, котрі знаходяться за адресою: АДРЕСА_1
Працівники, які здійснювали роздрібний продаж пального є працівниками ФОП ОСОБА_2 .
Також, матеріали справи містять, що у ТОВ «Імперія Оіл» наявна ліцензія на оптовий продаж пального.
Відповідно до Постанови Кабміну від 04.12.2019 р. №1159  роздрібна торгівля нафтопродуктами здійснюється за наявності у суб`єкта господарювання відповідних документів дозвільного характеру та ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
Роздрібна торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів.
У ТОВ «Імперія Оіл» відсутня ліцензія на роздрібну торгівлю нафтопродуктами. 
За таких підстав, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 допустив правопорушення, передбачене ст. 164 ч.1 КпАП України - провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на його ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Таким чином, доводи Племениченко Г.В. , захисника ОСОБА_2 про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.164 КУпАП, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки спростовується вищевикладеним.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Племениченко Г.В. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова судді районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Керуючись ст.ст. 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, - 
                                п о с т а н о в и в:
Клопотання захисника Племениченко Геннадія Вячеславовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року - задовольнити.
Поновити строк захиснику Племениченко Геннадію Вячеславовичу на оскарження постанови судді Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року.
Апеляційну скаргу захисника Племениченко Геннадія Вікторовича - залишити без задоволення. 
Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року - залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                О.С.Комлева