ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

16 червня 2020 року 
справа №640/18985/18
адміністративне провадження №К/9901/4581/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Ханової Р. Ф.,
суддів: Гончарової І. А., Олендера І. Я. 
за участю секретаря судового засідання Статілко Ю. С.
за участю представників
позивача - Сьомочкіної Є. М. адвоката за довіреністю від 16 травня 2019 року, 
відповідача - не з`явився, 

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Селл-Фаст Україна"
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2019 року у складі судді Кузьменка В.А.
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2020 року у складі суддів Василенка Я. М., Кузьменка В. В., Шурка О. І.
у справі № 640/18985/18
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Селл-Фаст Україна"
до Головного управління ДФС у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Селл-Фаст Україна" (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - податковий орган, контролюючий орган, відповідач у справі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10 вересня 2018 року № 002241401, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 1  249  976,00 грн, з яких за основним платежем - 999  981,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 249  995,00 грн, з мотивів безпідставності його прийняття.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 09 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2020 року, відмовив Товариству в задоволенні позову.

3.  Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій висновувалися з доведеності податковим органом складу податкових правопорушень, покладених в основу прийняття спірного рішення відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

4. Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2020 року у справі № 640/18985/18 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Процесуальна історія справи в суді касаційної інстанції

5. Верховний Суд ухвалою від 24 лютого 2020 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства та витребував справу №640/18985/15 з Окружного адміністративного суду міста Києва.

6. 27 лютого 2020 року справа №640/18985/15 надійшла до Верховного Суду.

7. Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

8. Касаційна скарга підлягає перегляду в межах доводів та вимог відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

9. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

10. Касаційний розгляд справи проведено у відкритому судовому засіданні відповідно до статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

11. 12 червня 2020 року на адресу Верховного Суду від податкового органу надійшло клопотання про оголошення перерви у справі, яке відхилене Судом.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

12. Суди попередніх інстанцій установили, що у липні - серпні 2018 року відповідач провів документальну планову виїзну перевірку Товариства з питань податкового, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2013 по 31.03.2018, за результатами якої складено акт від 22.08.2018 №558/26-15-14-01-03/34288558 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.5 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 016 292,00 грн, в тому числі за січень 2015 року на суму 5 556,00 грн, за квітень 2015 року на суму 16 312,00 грн, за липень 2015 року на суму 78 522,00 грн, за жовтень 2015 року на суму 77 620,00 грн, за травень 2016 року на суму 16 275,00 грн, за червень 2016 року на суму 190 345,00 грн, за вересень 2016 року на суму 29 277,00 грн, за квітень 2017 року на суму 2 374,00 грн, за травень 2017 року на суму 305 630,00 грн, за серпень 2017 року на суму 64 902,00 грн, за грудень 2017 року на суму 44 029,00 грн, за січень 2018 року на суму 185 450,00 грн.

10 вересня 2018 року на підставі акта перевірки згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України керівник податкового органу прийняв податкове повідомлення-рішення №002241401, яким позивачу за порушення пункту 188.1 статті 188, пункту 198.5 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 1  249  976,00 грн, з яких за основним платежем - 999  981,00 грн та застосовані штрафні (фінансові) санкції - 249  995,00 грн на підставі пункту 57.3 статті 57, пункту 123.1 статті 123 цього Кодексу.

Підставою для прийняття спірного рішення став висновок контролюючого органу про те, що позивач не нарахував податкові зобов`язання з податку на додану вартість по операціям з безоплатної роздачі учасникам (покупцям) під час проведення рекламно-маркетингових заходів рекламних матеріалів інформаційного характеру, а також придбаних у ТОВ "Реклама і Маркетинг" рекламних матеріалів, які були включені до складу податкового кредиту відповідних періодів під час їх придбання та у подальшому не відображені у складі податкових зобов`язань за правилами пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, виходячи з бази оподаткування, визначеної пунктом 188.1 статті 188 цього Кодексу.

В акті перевірки зазначено, що позивач за перевіряємий період ввіз на митну територію України в рамках укладених з "Cell-Fast Sp. Z o o" (Польща) договорів рекламні матеріали інформаційного характеру (стенди, зразки кольорів, софіта, панелі BRYZA, зразки кольорів водостоків INES, зразки кольорів (ринв, муфт, лійок, заглушок) безрукавок BRYZA, кепок CELLFAST, курток, ручок BRYZA, футболок BRYZA та інше) на загальну суму 4 440 503,71 грн, які відображені у бухгалтерському обліку Дт 209 Кт 632; позивач у перевіряємому періоді придбав у ТОВ "Реклама і Маркетинг" рекламні матеріали (рекламні постери, візитівки, гарантійні талони BRYZA, буклети та інше) на загальну суму 469 723,07 грн, які відображені у бухгалтерському обліку Дт 209 Кт 632. Суми податку на додану вартість, сплачені при ввезенні на митну територію України рекламних матеріалів інформаційного характеру та придбаних у ТОВ "Реклама і Маркетинг" рекламних матеріалів, позивач включив до складу податкового кредиту за відповідні періоди.

Досліджуючи обставини, суди попередніх інстанцій установили, що позивач вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, які безоплатно роздані учасникам (покупцям) під час проведення рекламно-маркетингових заходів, відобразив у складі витрат на збут (рахунок 93) на підставі П(С)БО 16 "Витрати".

Відповідач не заперечує факт віднесення безоплатно розданої продукції до складу витрат позивача.

На підтвердження проведення рекламно-маркетингових заходів позивач надав копії наказу ТОВ "Селл-Фаст Україна" про проведення рекламного заходу, а саме святкування з нагоди 10-річчя компанії, додаток до наказу - рекламні засоби, які плануються використати в рекламно-презентаційному заході, а саме святкування з нагоди 10-річчя компанії, календарний план проведення заходів, кошторис витрат та звіти про проведення рекламно-презентаційного заходу, наявні в матеріалах справи. Також фактичне використання рекламних матеріалів підтверджується фотоматеріалами, що зроблені під час таких заходів, які надавалися до перевірки, актами списання товарів та поясненнями генерального директора Товариства Михайлова О. В., що відображено в акті перевірки. 

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

13. У доводах касаційної скарги позивач зазначає про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України щодо віднесення операції з безоплатної роздачі рекламної продукції для рекламних цілей до операцій поставки, що підлягає оподаткуванню ПДВ.

Позивач посилається на не застосування судами попередніх інстанцій правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі №826/16831/14 та у постанові Верховного Суду від 21 травня 2019 року №826/1126/15, які не враховані судами попередніх інстанцій в порушення частини п`ятої статті 242 КАС України та частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Товариство зазначає про відсутність законодавчо визначеного обов`язку позивача підтверджувати включення вартості безоплатно переданих товарів рекламного призначення до складу вартості інших самостійно виготовлених товарів/послуг.

Скаржник доводить, що суди попередніх інстанцій з огляду на приписи статей 77-78, 173 Кодексу адміністративного судочинства України порушили порядок дослідження доказів.

14. 12 червня 2020 року відповідач надав до Суду відзив на касаційну скаргу Товариства, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, судові рішення - без змін. Одночасно податковий орган заявив клопотання про заміну відповідача у справі в порядку статті 52 КАС України, яке задоволено Верховним Судом, здійснено заміну Головного управління ДФС у м. Києві на Головне управління ДПС у м. Києві.

15. 12 червня 2020 року від Товариства надійшли додаткові пояснення щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

16. Податковий кодекс України

Підпункт 14.1.202 пункту 14.1 статті 14.

Продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. 

Підпункт "а" підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14.

Безоплатно надані товари, роботи, послуги: товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів.

Підпункт 14.1.244 пункту 14.1 статті 14. 

Товари - матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

Підпункт "а" пункту 185.1 статті 185.  

Об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Пункт 188.1 статті 188.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

17. Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV.

Стаття 1.

Активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частина п`ята статті 8.

Підприємство самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства.   

Частина перша статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні  документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу,  яка брала участь у здійсненні господарської операції. 

18. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.

Пункт 2.4.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пункт 2.15.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

19. Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248. 

Абзац 8 пункту 11.

Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством. 

Пункт 19.

Витрати на збут включають такі витрати, пов`язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг).

20. Закон України «Про рекламу» від 03 липня 1996 року №270/96-ВР.

Стаття 1.

Реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

21. Розповсюджена у рекламній продукції інформація про особу та товар має на меті проінформувати споживачів та сформувати в них інтерес щодо таких особи та товару. Матеріальні носії реклами є виключно засобами розповсюдження інформації про товар, який реалізує продавець. 

22. Рекламна продукція не може бути використана споживачем інакше ніж як джерело інформації, а отже не є активом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". 

23. Безоплатна роздача учасникам (покупцям) під час проведення рекламно-маркетингових заходів рекламної продукції не є операціями з безоплатного надання товарів, про які йдеться у підпункті "а" пункту 14.1.13, а відтак не є операціями з продажу (реалізації) товарів, про які йдеться у підпункті 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України. 

24. Безоплатна роздача рекламних матеріалів не дає підстави визначати з таких операцій базу оподаткування податком на додану вартість на підставі пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції 

25. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

26. Верховний Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач не надав будь-яких доказів, які б підтверджували включення позивачем вартості безоплатно переданих товарів рекламного призначення згідно з відповідними стандартами бухгалтерського обліку до складу вартості інших самостійно виготовлених товарів/послуг, які в подальшому приймають участь в оподатковуваних операціях, а їх вартість компенсується їх споживачами, збільшуючи при цьому базу оподаткування податку на додану вартість. Також про те, що не підтверджено дата, час, місце їх передачі під час проведення рекламно-маркетингових заходів, мети здійснення зазначених операцій. Крім того, за висновками судів попередніх інстанцій позивач не навів у чому полягала сутність проведення рекламно-маркетингових заходів і не надав будь-яких первинних, звітних та облікових документів по спірним операціям, з яких можливо б було встановити сутність господарських операцій з передачі товарно-матеріальних цінностей в рекламних цілях та рекламно-маркетингових заходів. 

27. Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій не дослідили акт перевірки на предмет встановлення ним операцій проведення позивачем рекламно-маркетингових заходів, суб`єктів замовлення та безпосереднього проведення цих заходів, а також, за необхідності, не витребували первинні документи та інші письмові докази щодо підстав виконання кожної із спірних господарських операцій, правових наслідків здійснення імпорту позивачем рекламних матеріалів.

28. Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

29. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України).

30. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

31. За приписами частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

32. Враховуючи встановлені обставини справи, Верховний Суд вважає прийнятними доводи позивача про віднесення вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, які безоплатно роздані учасникам (покупцям) під час проведення рекламно-маркетингових заходів, до складу витрат на збут та формування податкового кредиту за фактом проведення імпортних операцій. 
33. Під час розгляду справи предметом дослідження мають стати матеріали справи, якими підтверджується сутність проведення рекламно-маркетингових заходів, мета, дата та місце вчинення зазначених операцій.

34. Позивач доводить, що витрати на рекламно-маркетингові заходи, списання зразків продукції включалися до торгівельної націнки товару позивача для продажу (іншого ніж рекламні матеріали) як змінні витрати, які не потрапили до первісної собівартості товару, що підтверджується рішенням Товариства від 14.01.2014 №1/1/2014, яким затверджено облікову політику підприємства з формування ціни товару у господарських операціях, що відповідає правилам бухгалтерського обліку, та є правом позивача відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та абзацу 8 пункту 11 П(С)БО 16 «Витрати». Ці питання не досліджені та не оцінені судами попередніх інстанцій.     

35. Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного, в розумінні частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України. 

36. В порушення частини п`ятої статті 242 КАС України, суди попередніх інстанцій не врахували позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі №826/16831/14, від 21 травня 2019 року №826/1126/15.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

37. За правилами пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

38. Верховний Суд частково погоджується з викладеними у касаційній скарзі доводами позивача про недотримання судами першої та апеляційної інстанції вимог статті 242 КАС України щодо законності та обґрунтованості рішення суду.

39. Закріплений у статті 9 КАС України принцип офіційного з`ясування обставин справи вимагає від суду вживання заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

40. Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили принцип офіційного з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності й обґрунтованості, а тому такі рішення підлягають скасуванню, а справа відповідно до правил статті 353 КАС України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ: 

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Селл-Фаст Україна" задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2020 року скасувати, а справу № 640/18985/18 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       Р. Ф. Ханова

Судді:                                                                                 І. А. Гончарова

                                                                                І. Я. Олендер