ПОСТАНОВА
Іменем України

07 травня 2020 року 

Київ
справа №820/3346/16
адміністративне провадження №К/9901/7821/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Мартинюк Н.М.,
суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М., 

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №820/3346/16

за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Атестаційної комісії №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області
про скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу

за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2016 року року (прийняту у складі: головуючого судді Дюкарєвої С.В., суддів Жигилія С.П., Перцової Т.С.).

УСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у червні 2016 року звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - «ГУНП в Харківській області», «відповідач-1»), Атестаційної комісії №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - «Атестаційна комісія», «відповідач-2»), в якому просив (відповідачі й позовні вимоги з урахуванням уточнень): 

- скасувати рішення Атестаційної комісії від 1 червня 2016 року щодо невідповідності позивача займаній посаді та доцільність звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність;

- скасувати наказ ГУНП в Харківській області від 14 червня 2016 року №189 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції через службову невідповідність за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити позивача на службі в поліції на посаді начальника Дворічанського відділення поліції Куп`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області з 14 червня 2016 року;

- стягнути з відповідача-1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтований тим, що відповідачі порушили порядок проведення атестування й звільнення ОСОБА_1 , визначений Законом України «Про Національну поліцію» та Інструкцією про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року №1465 (далі - «Інструкція №1465»). Так, позивач вказує на те, що підстав для направлення його на атестацію не було, а сама атестація проведена необ`єктивно, у зв`язку з чим його звільнення зі служби в поліції є протиправним. 

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 25 жовтня 2016 року позов задовольнив: 

- скасував рішення Атестаційної комісії від 1 червня 2016 року щодо ОСОБА_1 про визнання його таким, що займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність; 

- скасував наказ ГУНП в Харківській області від 14 червня 2016 року №189 о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача зі служби в поліції через службову невідповідність за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновив майора поліції ОСОБА_1 з 14 червня 2016 року на службі в поліції на посаді начальника Дворічанського відділення поліції Куп`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області; 

- стягнув з відповідача-1 на користь позивача грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Цю постанову суд першої інстанції звернув до негайного виконання у частині поновлення позивача на роботі і стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Суд першої інстанції мотивував свою постанову тим, що приписами частини другої статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено вичерпний перелік підстав для проведення атестування поліцейських, тоді як здійснення такого атестування з інших підстав цим Законом не передбачено. Також зауважив, що відповідачі не надали доказів стосовно невідповідності позивача займаній посаді, не врахували всіх обов`язкових під час атестації критеріїв, передбачених пунктом 16 розділу IV Інструкції №1465, не довели неможливості залишення позивача на службі, протиправно застосувавши до нього крайній захід впливу у виді звільнення.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 6 грудня 2016 року скасував постанову суду першої інстанції та ухвалив нову, якою у задоволенні позову відмовив повністю. 

Це судове рішення мотивоване тим, що атестація позивача була проведена у відповідності до вимог Інструкції №1465, а висновок про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді зроблено з урахуванням всіх наявних матеріалів, зібраних в ході атестування, зокрема, атестаційного листа, результатів Midot IntegriTest, результатів співбесіди, послужного списку, які у своїй сукупності засвідчили невідповідність позивача займаній посаді та слугували підставою для висновку про звільнення його зі служби у зв`язку зі службовою невідповідністю.

Водночас суд апеляційної інстанції вказав, що підстави і порядок призначення атестації позивач не оскаржує, а тому в силу статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України») у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом відповідні обставини не були предметом судового дослідження під час розгляду цієї справи. Відтак суд виходив з правомірності проведення атестації стосовно позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , вказуючи на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2016 року, а постанову суду першої інстанції залишити в силі.

Скаржник вказує на те, що: 

- підстави для проведення його атестування, визначені частиною другою статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», були відсутні, чого суд апеляційної інстанції не врахував;

- відповідачі не довели неможливості залишення позивача на службі в поліції, необґрунтовано застосувавши до нього крайню міру відповідальності - звільнення;

- суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права (вимоги статей 2, 4, 6, 7-9, 10, 11, 69-71 КАС України), оскільки безпідставно надав перевагу доказам відповідачів і не врахував відповідні пояснення позивача. 

Заперечень (відзивів) на касаційну скаргу інші учасники справи не подали.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_1 з 9 листопада 2001 року до 6 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом від 7 листопада 2015 року №50 о/с відповідно до пунктів 9, 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» позивача як такого, що прибув з Міністерства внутрішніх справ з присвоєнням спеціального звання поліції, призначено в порядку переатестування на посаду начальника Дворічанського відділення поліції Куп`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області. Підставою для видання вказаного наказу була заява позивача від 7 листопада 2015 року (а.с. 28).

Відповідно до наказу від 11 лютого 2016 року №49 о/с та у зв`язку з реорганізацією, на підставі наказів Національної поліції України від 25 січня 2016 року №61, ГУНП в Харківській області від 29 січня 2016 №54 і відповідно до статей 67, 68 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 було призначено «по Дворічанському відділенню поліції Куп`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області на посаду начальника відділення поліції». Підставою видання цього наказу зазначено рапорт позивача від 29 січня 2016 року (а.с. 33).

5 лютого 2016 року Національна поліція України видала доручення №1273/01/12-2016 «Про організацію атестування поліцейських головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим, місті Севастополі та областях» (а.с.138).

Наказом відповідача-1 від 12 лютого 2016 року №102 «Про організацію проведення атестування поліцейських ГУНП в Харківській області» з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього і кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, керуючись статтею 57 Закону України «Про Національну поліцію» та вимогами Інструкції №1465 наказано, зокрема: провести атестування поліцейських ГУНП в Харківській області та підпорядкованих підрозділів атестаційною комісією з 15 лютого 2016 року; створити атестаційні комісії ГУНП в Харківській області №1, №2, №3, №4, №5, №6, №7, №8, №9, №10; погодити з керівництвом Національної поліції України персональний склад атестаційних комісій та подати його на затвердження; керівникам структурних (галузевих) підрозділів, відділів (відділень) поліції ГУНП в Харківській області: скласти списки поліцейських відповідача-1 і підпорядкованих підрозділів, які підлягають атестуванню; скласти атестаційні листи стосовно поліцейських; підготувати для надання на засідання атестаційної комісії додаткові матеріали щодо проходження служби поліцейськими; довести до відома поліцейських інформацію про час і місце проведення атестаційної комісії та забезпечити їх прибуття в разі необхідності.

Формування персонального складу атестаційних комісій ГУНП в Харківській області здійснювалося на підставі наказу відповідача-1 від 25 травня 2016 року №494, яким затверджено список персонального складу атестаційних комісій для проведення атестування поліцейських ГУНП в Харківській області. 

Службовою телеграмою начальникам підрозділів ГУНП в Харківській області від 27 травня 2016 року на виконання наказу відповідача-1 від 25 березня 2016 року «Про оголошення персонального складу атестаційних комісій для проведення атестування поліцейських ГУНП в Харківській області» вимагалося здійснити організаційні дії з метою організації заходів з проведення атестування.

Позивач 30 травня 2016 року пройшов атестаційне тестування, а 31 травня 2016 року співбесіду в Атестаційній комісії.

Згідно атестаційного листа ОСОБА_1 за висновком прямого керівника - заступника начальника ГУНП в Харківській області займаній посаді відповідає, проте за висновком атестаційної комісії від 1 червня 2016 року (міститься у протоколі ОП №15.00005965.0033683) - займаній посаді не відповідає, має бути звільнений зі служби в поліції через службову невідповідність.

На підставі зазначеного висновку відповідача-2 наказом ГУНП в Харківській області від 14 червня 2016 року №189 о/с "По особовому складу" згідно з Законом України "Про національну поліцію" майора поліції ОСОБА_1 (М-183130), начальника Дворічанського відділення поліції Куп`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області, з 14 червня 2016 року звільнено зі служби в поліції за пунктом п`ятим частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII. 

Згідно з частиною першою статті 58 вказаного Закону призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов`язків.

Відповідно до частини другої цієї ж статті строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту. 

Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у пункті 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію».

Так, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. 

Вимоги до кандидатів на службу в поліції та відповідні обмеження визначені у статтях 49, 61 вказаного Закону. До вимог належать, зокрема: досягнення 18 років, наявність повної загальної середньої освіти, відповідність рівня фізичної підготовки вимогам, що затверджені Міністерством внутрішніх справ України.

Натомість завданням атестування згідно з частиною першою статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» є оцінка ділових, професійних, особистих якостей поліцейського, його освітній та кваліфікаційний рівні, фізична підготовка на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри.

Частиною другою статті 57 вказаного Закону визначений вичерпний перелік підстав для проведення атестування поліцейських, до яких належать: 

- призначення на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 

- вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

- вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Пунктами 15-20 розділу IV Інструкції №1465 передбачено, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов`язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Атестаційна комісія проводить розгляд матеріалів за відсутності особи, щодо якої приймається рішення. Голосування проводиться за відсутності особи, щодо якої приймається рішення, і запрошених осіб. Рішення атестаційної комісії приймаються більшістю голосів присутніх на засіданні членів атестаційної комісії. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови атестаційної комісії.

Усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопад 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ. 

Ця норма є відсилочною та обумовлює існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським.

Такий «Порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» було затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 6 квітня 2016 року та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року №669/28799 (далі - «Порядок №260»).

Згідно абзацу 1 пункту 6 Розділу ІІІ Порядку №260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Пунктом 9 Розділу І Порядку № 260 передбачено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів  у місяці, за який здійснюється виплата.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-IX, що набрав чинності 8 лютого 2020 року, внесено ряд змін до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), зокрема до Глави 2 «Касаційне провадження» Розділу ІІІ «Перегляд судових рішень».

Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 у цій справі подана до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX, то здійснюючи касаційний перегляд справи Верховний Суд керується положеннями КАС України, які діяли до набрання чинності вказаним Законом, тобто у редакції Кодексу, чинній до 8 лютого 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Надаючи оцінку доводам скаржника про відсутність підстав для проведення його атестування, визначених частиною другою статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», Верховний Суд зауважує таке. 

Як встановлено судами та випливає з матеріалів справи, позивач прийнятий на службу до поліції на умовах, визначених пунктами 9, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» шляхом видання наказу від 7 листопада 2015 року №50/ос.

Зазначений наказ не містить застережень про тимчасовість призначення позивача на посаду поліцейського. 

Положення Закону України «Про Національну поліцію», у тому числі й пункт 9 Прикінцевих та перехідні положень, не дають підстав для висновку, що працівників міліції, призначених на посади поліцейських на підставі цього пункту, варто вважати такими, що призначені на посади тимчасово до завершення їх атестування (переатестування). 

До того ж строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту (частина друга статті 58 Закону України «Про Національну поліцію»).

Щодо визначених законодавством підстав для проведення атестування, то з аналізу пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» випливає, що ця норма не передбачає проведення атестування чи переатестування працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції.

Натомість приписами частини другої статті 57 Закон України «Про Національну поліцію» чітко визначені підстави для проведення атестування поліцейських, перелік яких є вичерпним.

Прийняття рішення про проведення атестування поліцейських з інших підстав, ніж зазначені у частині другій статті 57 вказаного Закону, суперечить частині другій статті 19 Конституції України.

Водночас кожна із зазначених у частині другій статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» підстав проведення атестування повинна бути пов`язана з певними передумовами, зокрема, атестування, яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, повинне бути зумовлене існуванням реальних підстав до звільнення, як то неналежне виконання службових обов`язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби. 

Аналогічні норми щодо підстав для атестування містить також Інструкція №1465.

Крім того, мета атестування, закріплена в частині першій статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», не утворює самостійну підставу для проведення атестування і перебуває у системному взаємозв`язку з вичерпними підставами, визначеними в частині другій згаданої статті.

Також варто зауважити, що в силу статті 12 Закону України «Про професійний розвиток працівників» атестуванню не підлягають, зокрема, працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

На відповідній посаді в поліції ОСОБА_1 пропрацював менше одного року, питання про призначення його на вищу посаду, переведення на нижчу посаду або притягнення до відповідальності в межах дисциплінарної процедури (як це передбачено частиною другою статті 57 Закону України «Про Національну поліцію») ГУНП в Харківській області не вирішувало.

Відтак призначення атестації позивача після прийняття його на роботу (службу в поліції) безвідносно до вирішення питань кар`єри (призначення позивача на вищу посаду або переведення на нижчу посаду) або дисциплінарного провадження є незаконним.

До того ж та обставина, що при прийнятті позивача на службу в поліцію для нього не проводився конкурс на зайняття посади в поліції не породжує для відповідача-1 право проводити відповідний конкурс в подальшому, тобто для вже призначеного на посаду працівника.

Аналогічна правова позиція щодо підстав проведення атестування поліцейських, в тому числі в контексті пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», викладена у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №808/928/16, від 14 листопада 2019 року у справі №814/695/16, від 23 жовтня 2019 року у справі №П/811/1471/16.

З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з доводами скаржника про те, що проведення його атестування було здійснено відповідачами без визначених законом для того підстав.

Водночас слід зазначити, що суд апеляційної інстанції помилково не досліджував наявність правових підстав для призначення і проведення атестації ОСОБА_1 , оскільки відповідні обґрунтування позивач наводив у позовній заяві, в тому числі в останньому уточненому її варіанті, й ці доводи були одними з ключових, якими він обґрунтовував протиправність оскаржуваних рішень відповідачів. Відтак, перевіряючи законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд повинен був надати оцінку не лише доводам апеляційної скарги, а й спростувати висновки суду першої інстанції в частині, яка виключає можливість задоволення апеляційної скарги. 

Також важливо зауважити, що перевіряючи правомірність рішень суб`єкта владних повноважень, суд в силу статті 2 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) повинен був перевірити чи відповідають вони критеріям, визначеним у цій статті. Так, невідповідність принаймні одному з перелічених у ній критеріїв є підставою для визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи те, що атестування позивача було здійснено без наявності передбачених законом для цього підстав, то і рішення відповідачів, прийняті за його результатами, не можна вважати такими, що прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд апеляційної інстанцій викладеного не врахував, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права. Відтак його висновок про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 є помилковим.

Крім того, Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Згідно з частиною третьою статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, день звільнення позивача - 14 червня 2016 року вважається останнім днем його роботи. Отже, ОСОБА_1 має бути поновлений на раніше займаній посаді з 15 червня 2016 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі №820/4145/16 і від 24 липня 2019 року у справі №826/2008/16.

Суд апеляційної інстанції цього не врахував.

Згідно з частиною першою статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою, а тому її належить скасувати. 

Окрім іншого, слід зазначити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 14 січня 2014 року у справі №21-395а13, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, суд має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку.

Проте суди попередніх інстанцій не встановили обставин і не дослідили відповідних доказів щодо стягнення з ГУНП в Харківській області на користь ОСОБА_1 конкретного розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу, який має обчислюватися згідно положень Порядку №260 як спеціального нормативно-правового акта, що регулює умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції.

З огляду на процесуальну обмеженість Верховного Суду у збиранні або розгляді нових доказів, визначену частиною другою статті 341 КАС України, з метою встановлення дійсних фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Частиною четвертою цієї статті передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене в цій постанові, визначити розмір належного позивачу грошового забезпечення за час його вимушеного прогулу, для чого дослідити наявні у матеріалах справи докази і, за необхідності, витребувати додаткові докази.

Разом з тим, у контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 353, 355, 356, 359 КАС України у редакції, чинній до 8 лютого 2020 року, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2016 року повністю і ухвалити нову постанову.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року змінити шляхом зазначення в її резолютивній частині дати поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника Дворічанського відділення поліції Куп`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області - з 15 червня 2016 року. 

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу і направити справу в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції - Харківського окружного адміністративного суду.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Судові витрати не розподіляються. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді          Верховного Суду