Ухвала
 
02 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 750/12627/19
 
провадження № 61-6055ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2019 року та  постанову Чернігівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року у   справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т. Г. Шевченка про визнання рішення протиправним та його скасування,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом.
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
26 березня 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, що надійшла до суду 02 квітня 2020 року, в якій заявник просить суд скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, й ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити. 

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано надати оригінал квитанції про сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати згідно з законом, також, відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України, зазначити конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження судових рішень, визначених у пункті 1 частини першої цієї статті. 
Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
 
На усунення недоліків касаційної скарги заявник направив до суду матеріали, що зазначені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року, а саме: копію посвідчення учасника бойових дій, помилково вважаючи, що вимоги зазначеної ухвали Верховного Суду виконано. 
 
Судом встановлено, що вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року заявником не виконано, оскільки, у порушення вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, ним не  надано до суду уточненої касаційної скарги із зазначенням конкретних обов`язкових підстав, на яких подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав).
 
Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті                1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення конкретних випадків, наведених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження судових рішень.
 
Отже, вивчивши касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами, Верховний Суд дійшов висновку, що подана касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку.
 
Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
Враховуючи те, що заявник не виконав процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2019 року та  постанову Чернігівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року у   справі за  позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т. Г. Шевченка про визнання рішення протиправним та його скасування вважати неподаною та повернути заявнику.
 
Копію цієї ухвали разом з доданими до скарги матеріали надіслати скаржнику. 
 
Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                        О. М. Осіян