ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року	Львів	Справа № 300/2455/19 пров. № А/857/4241/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Глушка І.В. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській обл. про визнання протиправним та скасування наказу про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Григорук О.Б., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 17.02.2020р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

13.12.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача Головного управління /ГУ/ Держгеокадастру в Івано-Франківській обл. № 9-1370/15-19-СГ від 28.11.2019р., яким відмовлено йому в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5 га (кадастровий номер 2623283400:03:021:0041), у власність; зобов`язати ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській обл. надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5 га (кадастровий номер 2623283400:03:021:0041) у власність із цільовим призначенням « 01.03 Для ведення особистого селянського господарства»; на підставі ст.382 КАС України встановити судовий контроль за виконанням судового рішення; здійснити розподіл судових витрат (а.с.5-8).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.1, 2).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано наказ відповідача ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській обл. про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 9-1370/15-19-СГ від 28.11.2019р.; зобов`язано відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5 га, кадастровий номер 2623283400:03:021:0041, у власність із цільовим призначенням « 01.03 Для ведення особистого селянського господарства»; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській обл. на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1536 грн. 80 коп. (а.с.47-54).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській обл., який в поданій апеляційній скарзі покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити (а.с.59-63).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що резервування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності відбулось на виконання нормативно-правового акту, а саме розпорядження КМ України № 898-р від 19.08.2015р. «Про питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками», який є обов`язковим до виконання.
Зазначає, що на підставі листа Держгеокадастру № 22-28-0.13-1364/2-16 від 27.01.2016р. та на основі інформації, наданої відділами Держгеокадастру в районах та містах, наказом ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській обл. № 19 від 10.02.2016р. затверджено перелік підібраних (зарезервованих) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність учасникам антитерористичної операції /АТО/ на сході України, членам загиблих родин учасників АТО, загальною площею 531,3169 га, та затверджено альбом-атлас із резервування земельних ділянок для учасників АТО в частині земель сільськогосподарського призначення державної власності. В подальшому вносились зміни до переліку підібраних (зарезервованих) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність учасникам АТО, згідно наказів ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській обл. № 292 від 10.12.2018р., № 242 від 06.08.2019р., № 393 від 11.12.2019р.
Вказує, що позивач звернувся з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,5 га, кадастровий номер 2623283400:03:021:0041, та додав графічні матеріали, на яких зображено бажане місце розташування, однак, з альбому-атласу із резервування земельних ділянок для учасників АТО на території Коломийського району Івано-Франківської обл. в частині земель сільськогосподарського призначення державної власності встановлено, що дана земельна ділянка є зарезервованою.
Також зазначає, що оскільки чинним законодавством встановлена процедура розгляду клопотань про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, суд не може підміняти цю процедуру та суб`єкта, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень. Зазначає, що суд може приймати рішення виключно про зобов`язання повторного розгляду клопотання ОСОБА_1 , а не зобов`язувати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Таким чином, ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській обл. на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України, Земельним кодексом України, надано вмотивовану відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 9-1370/15-19-СГ від 28.11.2019р.

Позивачем скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.86).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 30.10.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській обл. з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,5 га (кадастровий номер 2623283400:03:021:0041), яка розташована на території с.Лісна Слобідка Коломийського району Івано-Франківської обл. (а.с.11).
За результатами розгляду вказаного клопотання 28.11.2019р. відповідачем ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській обл. прийнято наказ № 9-1370/15-19-СГ, яким відмовлено позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5000 га (кадастровий номер 2623283400:03:021:0041) у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту с.Лісна Слобідка Ліснослобідської сільської ради Коломийського району, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, з підстав: невідповідність місця розташування земельної ділянки - земельна ділянка зарезервована для учасників АТО та членів загиблих учасників АТО відповідно до розпорядження КМ України № 898-р від 19.08.2015р. «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції земельними ділянками» (а.с.10). 

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки розпорядженням КМ України № 898-р від 19.08.2015р. зобов`язано відповідача забезпечити розгляд у першочерговому порядку звернень учасників АТО та сімей загиблих учасників АТО, а також те, що учасники АТО та сім`ї загиблих учасників АТО не зверталися до відповідача щодо відведення їм спірної земельної ділянки, кадастровий номер 2623283400:03:021:0041, посилання відповідача на визначеність земельної ділянки для відведення учасникам АТО та сім`ям загиблих учасників АТО, як на підставу відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, є необґрунтованим.
При цьому, в оскаржуваному наказі відповідачем не встановлено та не доведено суду невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.
За наявності достатніх та належним чином поданих позивачем документів, відсутні повноваження діяти на власний розсуд, а, отже, і відсутні перешкоди у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою за клопотанням позивача.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом /ЗК/ України та Законом України «Про землеустрій».
Відповідно до п.«б» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Частиною 4 ст.122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою зазначеної статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.
Згідно з частиною першою цієї статті громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Частиною 6 ст.118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до п.«б» ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Приписами абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.
Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей ЗК України.
При цьому, ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як слідує з матеріалів справи, позивач при зверненні до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,5000 га, яка розташована на території с.Лісна Слобідка Коломийського району, для ведення особистого селянського господарства, подав всі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України.
Разом з тим, наказом ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській обл. № 9-1370/15-19-СГ від 28.11.2019р. відмовлено позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, з підстав: невідповідність місця розташування земельної ділянки - земельна ділянка зарезервована для учасників АТО та членів загиблих учасників АТО відповідно до розпорядження КМ України № 898-р від 19.08.2015р. «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції земельними ділянками» (а.с.10).
Таким чином, зазначена відмова мотивована посиланням на розташування бажаної позивачем земельної ділянки в земельному масиві, який зарезервовано для потреб учасників АТО.

Відповідно до п.п.1, 2 розпорядження КМ України № 898-р від 19.08.2015р. «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» з метою забезпечення учасників АТО та сімей загиблих учасників АТО земельними ділянками Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру і обласним та Київській міській державним адміністраціям за участю органів місцевого самоврядування належить визначити протягом місяця на території відповідної області та м.Києва земельні ділянки для відведення учасникам АТО та сім`ям загиблих учасників АТО.
Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру, обласні та Київська міська державні адміністрації повинні забезпечити, серед іншого, розгляд у першочерговому порядку звернення учасників АТО та сімей загиблих учасників АТО щодо відведення їм земельних ділянок.
З метою недопущення спекуляцій і зловживань під час розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру листом № 22-28-0.13-1364/2-16 від 27.01.2016р. доручила керівникам Головних управлінь Держгеокадастру у областях і м.Києві затвердити наказом перелік підібраних (зарезервованих) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність учасникам АТО та альбом-атлас із резервування земельних ділянок для учасників АТО.
Так, на підставі вищевказаного листа наказом ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській обл. № 19 від 10.02.2016р затверджено перелік підібраних (зарезервованих) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність учасникам АТО на Сході України, членам загиблих родин учасників АТО, загальною площею 531,3169 га, та затверджено альбом-атлас із резервування земельних ділянок для учасників АТО в частині земель сільськогосподарського призначення державної власності.

З наведеного слідує, що згаданим розпорядженням КМ України не передбачено заборони для надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, зокрема, для ведення особистого селянського господарства особами, які не є учасниками АТО, з числа земельних ділянок, які включені до переліку зарезервованих земельних ділянок учасникам АТО. Розпорядження містить положення про необхідність забезпечення розгляду в першочерговому порядку звернення учасників АТО щодо відведення їм земельних ділянок.

Водночас, частиною 4 ст.49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначено, що акти КМ України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень КМ України.
Розпорядження КМ України є нормативно-правовим актом, однак ЗК України має вищу юридичну силу, який в свою чергу не передбачає підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність у зв`язку із нерезервуванням земельної ділянки у власність учасникам АТО та членам їх сімей.

Отже, порядок і умови набуття, припинення і здійснення права власності та користування землею охоплюються поняттям правового режиму власності, який визначається виключно законами України (ч.2 ст.14, п.7 ч.1 ст.92 Конституції України). Тому КМ України, прийнявши зазначене розпорядження, врегулював на підзаконному рівні умови та порядок набуття права власності та користування землею, які мають визначатися виключно законами України.
Оскільки ЗК України не встановлює такої підстави відмови для отримання земельної ділянки у власність, як резервуванням земельної ділянки у власність учасникам АТО та членам їх сімей, тому відповідач фактично вийшов за межі своїх повноважень, встановлених Конституцією України.

За таких обставин, покликання відповідача на розпорядження КМ України № 898-р від 19.08.2015р., та на прийняті на його підставі накази, не може вважатися правомірною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо безоплатної передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постановах від 18.10.2018р. у справі № 805/2296/17-а, від 05.03.2019р. у справі №808/2200/18, від 28.05.2020р. в справі № 826/17201/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Щодо обраного судом способу захисту прав позивача колегія суддів враховує таке.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи N R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

За своєю правовою природою повноваження відповідача щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Надана судом оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Також під час судового розгляду встановлено, що ці мотиви є вичерпними і будь-яких заперечень щодо того, чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу, відповідачем не наведено.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015р. у справі № 21-1465а15.

З урахуванням наведеного, за наявності належним чином поданих ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській обл. документів та з урахуванням необґрунтованості причин відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність перешкод у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою на підставі його клопотання.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення.
Також в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській обл.

Також виходячи із особливостей розглядуваного спору та результатів його вирішення, апеляційний суд не вбачає правових підстав для встановлення судового контролю в порядку ст.382 КАС України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.139, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020р. в адміністративній справі № 300/2455/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 17.06.2020р.