ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року 
м. Черкаси   

Справа № 694/2017/19		
Провадження № 22-ц/821/618/20		
категорія: 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Василенко Л. І. 
суддів: Бородійчука В. Г., Єльцова В. О. 

учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»;
відповідач - ОСОБА_1 ;

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 31 січня 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у складі: головуючого судді Гончаренко Т. В., 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги Банк обґрунтував тим, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим він 26 грудня 2016 року підписав анкету-заяву, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
У зв`язку із порушенням зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, ОСОБА_1 станом на 16 липня 2019 року має заборгованість у розмірі 36485,05 грн, з яких: 19385,46 грн - заборгованість за тілом кредиту, 13635,46 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1250,56 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 0,00 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму понад 100 грн, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1713,57 грн - штраф (процентна складова).
Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2016 року № б/н у загальній сумі 36485,05 грн, а також судові витрати у розмірі 1 921 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 31 січня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 36485,05 грн, яка складається з 19385,46 грн - заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 13635,46 грн, 1250,56 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, нарахованої пені за прострочене зобов`язання в розмірі 0,00 грн, нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму понад 100 грн в розмірі 0,00 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн та штраф (процентна складова) в сумі 1713,57 грн. 
Вирішено питання щодо судових витрат.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідач приєднався до угоди позивача та користувався картковим рахунком та використовував кредитні кошти.
Позичальник належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, тому суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення із відповідача 36458,05 грн боргу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 21 лютого 2020 року, ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду таким, що винесене без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за не доведеності обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, за допущення порушень норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено факту існування кредитного договору.
Зазначає, що суд першої інстанції, враховуючи відсутність відповідача, повинен був винести заочне рішення, однак судом вказаних дій вчинено не було, що призвело до порушення процесу розгляду справи та обмежило права відповідача.
Судом першої інстанції безпідставно не застосовано судову практику Верховного Суду у аналогічних правовідносинах.
Вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в розмірі 5000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до Статуту АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 31-32).
Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14 червня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» зареєстроване як юридична особа 19 березня 1992 року, основний вид економічної діяльності, 64.19 - інші види грошового посередництва (а.с. 30).
У відповідності до Банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року, АТ КБ «Приватбанк» має право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» (а.с. 29).
Згідно відомостей з ЄДРПОУ від 01 березня 2018 АТ КБ «Приватбанк» має організаційну правову форму акціонерного товариства, правовий статус суб`єкта - юридична особа, види діяльності за КВЕД - 2010: 64.19. Інші види грошового посередництва; 64.92. Інші види кредитування; 64.99. Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення); 66.11 Управління фінансовими ринками; 66.12. Посередництво за договорами по цінних паперах або товарах; 66.19 Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення (а.с. 27).
26 грудня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1   була підписана анкета-заява № б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 7).
За змістом відповідної заяви-анкети б/н: «Я згоден, що дана заява разом з із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил наданих банківських послуг, а також регулярно самостійно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Також підтверджую, що ознайомлений з Умовами та правилами надання послуги накопичення Копілка і згоден оформити дану послугу» (а.с. 7).
В заяві, яка додана Банком до позовної заяви містяться лише персональні дані ОСОБА_1 (а.с. 7).
До позовної заяви Банком також наданий Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 9-25).
Згідно з п 2.1.1.2.1 Умов та правил в Приватбанку передбачено, що Банк за наявності вільних грошових коштів та на підставі аналізу кредитоспроможності клієнта надає йому споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі на умовах, встановлених договором (а.с. 22).
Пунктами 2.1.1.2.4 та 2.1.1.2.5 Умов та правил, передбачено, що строк кредиту 20 років. При цьому сторони узгодили, що строком повернення кредиту є останній день відповідного календарного місяця останнього року дії договору. Загальний розмір кредиту це сума коштів, які надані та/або можуть бути надані клієнту на умовах цього договору. Сторони узгодили, що загальний розмір кредиту за цим договором становить розмір кредитного ліміту, встановленого банком клієнту та який за розміром не перевищує, зокрема, для карт «універсальна» 50000 грн. «Універсальна голд» - 75000 грн. При цьому сторони узгодили, що протягом строку кредиту розмір кредитного ліміту може бути змінено банком в односторонньому порядку як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення, на підставі аналізу кредитосроможності клієнта в рамках розміру, зазначеного в абз. 1 цього пункту, та не потребує во погодження з клієнтом (а.с. 23).
Як вбачається з п. 2.1.1.2.8 Умов та правил, розмір кредиту, реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту на дату укладення договору, усі припущення використані для обчислення процентної ставки зазначені в паспорті споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору (а.с. 23).
Згідно з п. 2.1.1.3.1 Умов та правил, погашення кредиту та процентів здійснюється клієнтом щомісяця шляхом доручення банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за договором або шляхом внесення клієнтом коштів у готівковій або безготівковій формі в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку (а.с. 23-24).
У відповідності до п. 2.1.1.3.2 Умов та правил, мінімальний обов`язковий платіж це розмір боргових зобов`язань, розрахованих в процентах від загальної заборгованості, які щомісяця повинен сплачувати клієнт протягом строку кредиту. Під загальною заборгованістю сторони узгодили заборгованість у розмірі використаного кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, заборгованість за несанкціонованим овердрафтом, пенею, штрафами (якщо вони мали місце)(а.с. 24). 
Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість  ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 16 липня 2019 року становить  36485,05 грн, яка складається з 19385,46 грн - заборгованість за тілом кредиту, 13635,46 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1250,56 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн - нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 0,00 грн - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму понад 100 грн, 2213,57 грн заборгованість по судовим штрафам. Погашено заборгованості за тілом кредиту 23133,32 грн, погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту 981,22 грн (а.с. 6).
Згідно з витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», розмір щомісячних платежів становить 7 % від заборгованості, але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості, з 01 квітня 2014 року - 5 % від заборгованості, але не менше 100,00 грн та не більше залишку заборгованості. Штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій, базова ставка вказана різна в залежності від різновиду картки «Універсальна» (а.с. 8).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
З матеріалів справи вбачається, що даний спір виник між АТ КБ «ПриватБанком» та ОСОБА_1 з підстав зняття останнім кредитних коштів із банківської карти, отриманої згідно анкети-заяви від 26 грудня 2016 року.
До позовної зави Банком додані клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та зазначено, що Банк не заперечує проти винесення заочного рішення та про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 33, 35).
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2019 року відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 40).
Черкаським апеляційним судом, згідно до вимог п. 2) ч. 7 ст. 128 ЦПК України, вся судова кореспонденція надсилалась сторонам на вказані ними почтові адреси та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, трек-номер 1800209812290, ОСОБА_1 10 березня 2020 року отримав ухвалу про відкриття апеляційного провадження у даній справі, а згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення трек-номер 1800209812282 АТ КБ «ПриватБанк» отримав 11 березня 2020 року ухвалу про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги ОСОБА_1 .
У відповідності до ч. 11 та ч. 12 ст. 128 ЦПК України сторони по справі було повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. 
Ухвалою про відкриття провадження АТ КБ «ПриватБанк» було надано строк для подачі відзиву протягом 5 днів з моменту одержання ухвали, однак останній не скористався правом на його подачу.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Переглядаючи справу за наявними матеріалами, апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв'язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1 та 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Частиною 1 ст. 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Виходячи з вимог ч. 2 ст.1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту.
При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження позовних вимог надано копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та розрахунок заборгованості.
В анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 26 грудня 2016 року вказані лише його анкетні дані, контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність та взагалі не вказано виду кредитної карти, не визначена процентна ставка, не встановлений кредитний ліміт, хоча в позовній заяві банком вказано, що кредитний ліміт становить 5000 грн, розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, розмір та порядок нарахування пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та строк повернення кредиту (користування ним), даних про видачу кредитної карти та строк її дії (а.с. 7). 
Матеріали справи також не містять доказів, яке рішення було прийнято банком за заявою відповідача та яка картка йому була видана з огляду на те, що підписання анкети-заяви не є обов`язковою умовою для видачі картки і банк може прийняти рішення як про видачу картки, так і про відмову клієнту без пояснення причин у її видачі.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, зазначав, що у порушення своїх зобов`язань відповідач кредит у повному обсязі не повернув, у зв`язку з чим просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути прострочене тіло кредиту, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, хоча в розрахунку зазначено, що пеня становлять 0,00 грн, і заборгованість за нарахованими відсотками (а.с. 6).
Наявний в матеріалах справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», не містить підписів як позивача, так і відповідача, та дати його складання (а.с. 8).
Дослідивши наданий Банком розрахунок заборгованості, апеляційний суд зазначає наступне.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року.
Інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). 
Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, як, зокрема, особові рахунки та виписки з них. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75).
Відповідно до п. 5, глави VII Загальних правил документообігу за операціями з використанням електронних платіжних засобів Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджене постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705, документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. 
Під час розгляду справи позивачем не було надано відповідних доказів на підтвердження наявності чи відсутності заборгованості та її розміру, а саме, виписки по рахунку, яка є первинним документом належним підтвердженням наявності та розміру заборгованості.
Розрахунок заборгованості, як такий, без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням наявності заборгованості та правильності цього розрахунку. Крім того, наданий розрахунок не містить підпису особи, яка безпосередньо його складала.
Стороною позивача також не надано суду доказів того, що відповідна картка, яка мала бути передбачена умовами анкети-заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії цієї картки, що є істотними умовами договору.
Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, а також те, що вказаний документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, а в даному випадку банку, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року №6-16цс15.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 дійшла висновку, що надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Окрім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зауважувала на тому, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому, також відсутні підстави вважати, що укладаючи кредитний договір із позичальником ОСОБА_1 , кредитор АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та погодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).
Колегія суддів враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до ч. 2ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Проте, стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами, під час розгляду справи, обставини на які він посилається, як на підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» не довів існування кредитних правовідносин між сторонами, оскільки, на підтвердження цього, банком було надано судам тільки розрахунок заборгованості та анкету-заяву, у якій зазначено лише анкетні дані відповідача, даних про те, який кредитний ліміт встановлено, тип картки, розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, розмір пені та штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено. Крім того, банк не надав жодних доказів про те, яке рішення було прийнято банком за заявою відповідача та яка картка йому була видана з огляду на те, що підписання анкети-заяви не є обов`язковою умовою для видачі картки і банк може прийняти рішення як про видачу картки, так і про відмову клієнту без пояснення причин у її видачі.
Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 755/557/19.
Посилання скаржника на те, що судом порушено порядок розгляду справи, а саме не винесення заочного рішення, не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Не заслуговує на увагу і посилання ОСОБА_1 на те, що він не був повідомлений про дату та час судового засідання та про не отримання ним копії позовної заяви з додатками, що як наслідок обмежило його права як відповідача.
У відповідності до ч. 6 ст. 187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
Згідно ч. 10 приведеної статті, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
У відповідності до приведених вимог процесуального законодавства, суд звернувся з відповідним запитом 22.11.2019 до органу реєстрації Моринської сільської ради Звенигородського району Черкаської області (а.с. 38).
Згідно відповіді сільського голови Моринської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 17.07.2019 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території села Моринці не зареєстрований, оскільки 05.07.2019 знятий з реєстрації місця проживання відповідно до рішення Звенигородського районного суду від 30.05.2019 справа № 694/218/19 (а.с. 39).
Копія ухвали суду про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками, направлені ОСОБА_1 , за адресою зазначеною в позовній заяві АДРЕСА_1 , яка скаржником зазначена і в апеляційній скарзі, повернулись до суду з відміткою «не проживає» (а.с.46).
Виклик відповідача ОСОБА_1 у справі суд першої інстанції здійснив через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 42).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» з вищенаведених підстав.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи викладене, задоволення вимог апеляційної скарги та відмовою в задоволенні позову з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2881,50 грн. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 31 січня 2020 року - скасувати.
В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 2881,50 грн судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 02 квітня 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

В. О. Єльцов