Постанова 
Іменем України       
                                         
04 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 398/2775/17
 
провадження № 61-19939св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),                   Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
представник відповідачів - адвокат Майнард Наталія Олександрівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Суровицької Л. В., Авраменко Т. М., Черненка В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до                      ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.
 
Позов мотивувала тим, що 27 лютого 2004 року між нею та                       ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно з умовами якого ОСОБА_4 отримав у неї в борг грошові кошти в сумі 38 000 грн, які зобов`язався повернути в строк до 01 червня                     2004 року. 
 
Зазначала, що ОСОБА_4 повернув їй під розписку частину боргу                         у розмірі 10 000 грн, а саме: 26 квітня 2007 року - 1 000 грн, 15 березня              2010 року - 1 000 грн, 30 січня 2013 року - 3 000 грн, 21 листопада 2014 року - 5 000 грн. Залишок боргу становить 28 000 грн.
 
Посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та згідно з листом приватного нотаріуса Куліш Л. Г. спадщину після його смерті прийняли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вартість отриманого спадкового майна значно перевищує суму заборгованості померлого. Приватний нотаріус Куліш Л. Г. повідомив спадкоємців про існування вимоги кредитора щодо повернення заборгованості за договором позики. Проте, відповідачі на цю вимогу не відреагували, грошові кошти не повернули.
 
Вважала, що крім заборгованості за договором позики, має право на стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики на загальну суму                    106 121 грн 36 коп.: з яких - 28 000 грн - основний борг за договором позики, 64 980 грн 76 коп. - інфляційні нарахування, 13 140 грн 60 коп. - три відсотки річних.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 червня 2019 року у складі судді Нероди Л. М. позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь                   ОСОБА_1 кошти за договором позики у розмірі 106 121 (сто шість тисяч сто двадцять одна) грн 36 коп.: 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн 00 коп. - позика, 64 980 (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят) грн 76 коп. - інфляційні, 13 140 (тринадцять тисяч сто сорок) грн 60 коп. - три проценти річних.
 
Рішення районного суду мотивовано тим, що договір позики, укладений між позивачем та ОСОБА_4 , відповідає усім встановленим вимогам. Борг частково повернуто позичальником за життя, що свідчить про визнання ним боргу. Однак, боржник прострочив виконання грошового зобов`язнання. Спадкоємці в позасудовому порядку борг не повернули, а тому з метою захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року апеляційну скаргу адвоката Майнард Н. О., яка діє в інтересах                ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , задоволено частково.
Скасовано рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 червня 2019 року.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки позивач не знала про смерть позичальника, то правовідносини, які склались між сторонами, регулюються частиною третьою статті 1281 ЦК України, яка передбачає, що, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред?явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
 
Апеляційний суд дійшов висновку, що надіслане боржникам приватним нотаріусом повідомлення не може вважатися вимогою самого кредитора ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах спадкової справи відсутня вимога-пропозиція ОСОБА_1 щодо сплати боргу за договором позики до спадкоємців та відсутні докази направлення нею такої вимоги спадкоємцям.
Отже, суд зазначив, що у встановлений частиною третьою статті 1281 ЦК України строк позивач не звернулась до спадкоємців померлого      ОСОБА_4 з вимогою про повернення спірних коштів, у зв?язку із чим вона пропустила встановлений законом строк, в межах якого позивач може реалізувати своє суб?єктивне право.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції та стягнути з відповідачів на її користь понесені нею судові витрати.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що висновок суду апеляційної інстанції про пропуск встановленого частиною третьою                 статті 1281 ЦК України строку позовної давності ґрунтується на неправильному застосуванні норм ЦК України, зокрема, статті 1281 ЦК України.
 
Зазначає, що судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що про смерть спадкодавця вона дізналася 08 лютого 2017 року під час розгляду Кіровським районним судом міста Кіровограда справи про стягнення з ОСОБА_4 боргу. Також суди правильно зазначили про отримання відповідачами 27 лютого 2017 року повідомлення від приватного нотаріуса про надходження вимоги кредитора. Проте, вважає, що апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги вказану вимогу та дійшов помилкового висновку, що вона не зверталася із вимогою до спадкоємців боржника.
 
Стверджує, що строк позовної давності нею пропущено не було, оскільки вона в межах шестимісячного строку з дня, коли дізналася про відкриття спадщини, звернулася з позовом до спадкоємців боржника і таке звернення також є вимогою у розумінні частини другої статті 1281 ЦК України.
 
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу 
 
У грудні 2019 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не спростовано, що нею в межах шестимісячного строку через приватного нотаріуса не було направлено письмову вимогу щодо сплати боргу за договором позики. Стверджує, що ні позивачем, ні її представником не наведено жодної причини, які завадили позивачці звернутися з вимогами про стягненням боргу з моменту настання прав вимоги - 01 червня 2004 року до 2017 року - тобто протягом 13 років.
 
Вважає, що строк на звернення до суду завершився 01 червня 2007 року, оскільки відповідно до умов договору позики строк повернення позики завершився 01 червня 2004 року.
 
Посилається на те, що твердження позивачки про те, що про смерть боржника вона дізналася під час розгляду справи Кіровським районним судом міста Кіровограда, є суперечливими, оскільки батько позивачки був присутнім на похороні боржника, а сама позивачка працювала єдиним бухгалтером на підприємстві, яке очолював ОСОБА_4 .
 
Звертає увагу на правову позицію Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16, у якій зазначено, що звернення до суду кредитора спадкодавця з позовом до спадкоємців про стягнення заборгованості за договором позики не може вважатися належним способом захисту порушеного права кредитора, оскільки правовідносини між кредитором і позичальником припинилися у зв`язку зі смертю останнього, а його спадкоємці сторонами даного договору не були.
Отже, нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат є неправомірним.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У листопаді 2019 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою судді Верховного Суду від 11 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2020 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
27 лютого 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Панасюк Л. С. 
Відповідно до договору позики ОСОБА_1 передала у власність    ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 38 000 грн строком до 01 червня  2004 року (том 1, а. с.8).
 
Згідно з розпискою від 21 листопада 2014 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_4 за договором позики від 27 лютого 2004 року всього 10 000 грн (том 3, а. с. 67).
 
04 січня 2017 року ОСОБА_1 зверталась до Кіровського районного суду           м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики від 27 лютого 2004 року (том 1, а. с. 9).
 
Відповідно до Ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда                     від 26 травня 2017 року про закриття провадження у справі № 404/30/17            за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, судом встановлено, що ОСОБА_4 помер                     ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації смертей ГТУ юстиції в м. Києві                   від 17 червня 2016 року № 9463 (том 1, а. с. 12).
 
Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу від 23 лютого 2017 року № 51 гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлені про наявність кредитора ОСОБА_4 - ОСОБА_1 (том 1, а. с. 13).
 
Спадковою справою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1                     ОСОБА_4 , підтверджується, що протягом шести місяців із дня відкриття спадщини з письмовими заявами до приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л. Г. звернулись дружина спадкодавця - ОСОБА_2 та дочка спадкодавця -                ОСОБА_3 , спадкоємці за законом першої черги. 
Спадкоємці 07 грудня 2016 року, 09 грудня 2016 року, 12 грудня 2016 року, 31 січня 2017 року, 01 лютого 2017 року, 02 лютого 2017 року, 03 лютого 2017 року, 08 лютого 2017 року та 13 травня 2017 року отримали свідоцтва про прийняття спадщини, а саме нерухомого майна - виробничих будівель, цехів тощо, грошових вкладів (депозитів), часток у статутному капіталі                ПП «ДЕЛЬТА-СЕРВІС» (том 1, а. с. 73, 77, 84, 100, 111, 116, 134, 135 на звороті, 140, 143, 144 на звороті, 159, 161, 166, том 2, а. с. 31, 33 на звороті, 35 на звороті, 43 на звороті, 46, 48, 156, 158, 160, 16, 165).
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України                      під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
 
Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. 
 
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
При цьому за правилами частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
 
За змістом статей 1218, 1219 ЦК України зобов`язання боржника за договором позики не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
 
Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
 
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
 
За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
 
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
 
Згідно із частиною другою статті 1281 ЦК України (тут і далі у редакції, чинній на час звернення до суду) кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред?явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги .
 
Частиною третьою статті 1281 ЦК України передбачено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред?явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. 
 
Відповідно до частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред?явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
 
Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі,                       є підставою для відмови у позові.
 
Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.
 
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-у (провадження                  № 14-53цс18).
 
Стаття 1281 ЦК України не конкретизує способів пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців боржника, отже, пред`явлення до них відповідного позову може бути одним із способів пред`явлення вимоги.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 лютого 2004 року               ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали договір позики грошових коштів         у сумі 38 000 грн зі строком повернення до 01 червня 2004 року. Оскільки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до його спадкоємців про стягнення заборгованості за договором позики. 
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що оскільки спадкоємці в позасудовому порядку борг не повернули, отже, з метою захисту порушених прав позивача, наявні підстави для задоволення позовних вимог.
 
Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд зазначив, що оскільки у встановлений частиною третьою статті 1281 ЦК України строк позивач не звернулася до спадкоємців померлого з вимогою про повернення спірних коштів, відтак, вона пропустила встановлений законом строк, у межах якого позивач може реалізувати своє суб?єктивне право.
 
Колегія суддів вважає, що судові рішення підлягають скасуванню                       з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з огляду                на таке.
 
Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було пропущено строк, передбачений частиною другою статті 1281 ЦК України, оскільки вона в межах шестимісячного строку з дня, коли дізналася про відкриття спадщини, звернулася з позовом до спадкоємців боржника і таке звернення є пред`явлення вимоги у розумінні частини другої статті 1281 ЦК України            є обґрунтованими.
Ураховуючи те, що ОСОБА_1 дізналася про смерть боржника 08 лютого 2017 року у судовому засіданні під час розгляду справи за її позовом до                   ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, після отримання судом інформації про його смерть, отже, шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 1281 ЦК України, почав відлік від дати, коли кредитор дізнався про смерть боржника.
Зазначені обставини відповідачами належними та допустимими доказами не спростовано.
 
Висновки апеляційного суду про застосування частини третьої                         статті 1281 ЦК України, яка передбачає, що кредитор спадкодавця, який не пред?явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги, є неправильними, оскільки вказане правило застосовується до вимог, строк яких настає після відкриття спадщини. 
У справі, що переглядається, строк вимоги настав до смерті ОСОБА_4 , тому застосуванню підлягає строк, визначений частиною другою статті 1281 ЦК України, а саме, шість місяців.
 
З огляду на зазначене, ОСОБА_1 було дотримано строк пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника, оскільки вона звернулася до суду з позовом 03 серпня 2017 року (позовна заява надійшла до суду 09 серпня 2017 року). 
 
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 , подаючи відзив на позов (том 1, а. с. 53-54), крім обґрунтування своїх заперечень, фактично подала заяву про застосування строку позовної давності у справі.
Вказану заяву судом першої інстанції вирішено не було, що є порушенням статті 263 ЦПК України.
 
Крім того, Верховний Суд звертає увагу й на те, що районний суд помилково дійшов висновку щодо солідарної відповідальності спадкоємців боржника.
 
Так, відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Судом першої інстанції не встановлено часток, прийнятої кожним із спадкоємців спадщини, а ухвалено рішення про солідарне стягнення заборгованості.
Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, не звернув уваги на неповне встановлення судом першої інстанції обставин справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права.
 
Щодо доводів заперечень на касаційну скаргу на неправильне застосування судом першої інстанції положень статті 625 ЦК України, колегія суддів вважає, що такі є необґрунтовані, оскільки відповідальність за вказаною статтею не є неустойкою, а є спеціальним видом відповідальності за користування чужими коштами.
 
Разом з тим, при новому розгляді справи суду необхідно звернути увагу на обставини цієї справи, визначитись із правовою природою статті 625 ЦК України з урахуванням заявлених позовних вимог і, у разі їх обґрунтованості, вирішити питання про застосування позовної давності (правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові                             від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження                    №14-254цс19 ).
 
Крім того, справа розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження, що суперечить положенням пункту 2 частини четвертої статті 274 ЦПК України, згідно з яким у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.
 
Отже, ні рішення суду першої інстанції, ні судове рішення апеляційного суду не можуть бути залишені в силі, оскільки їхні висновки не відповідають нормам матеріального і процесуального права.
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, а тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 червня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду    від 03 жовтня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                 Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Б. І. Гулько

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк