Справа № 342/377/18 
Провадження № 22-ц/4808/177/20 
Головуючий у 1 інстанції Ничик Г. І. 
Суддя-доповідач Матківський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого                Матківського Р.Й.
суддів                        Василишин Л.В., Горейко М.Д.,
секретаря                 Турів О.М.,
з участю         представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Рокетської С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2019 року, ухвалене суддею Ничик Г.І.,
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
У квітні 2018 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,   яке змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось в суд  з позовом до відповідача ОСОБА_1   про стягнення заборгованості   в розмірі 25312,42   грн. за кредитним договором та судових витрат.
Вимоги  обгрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору від  28.09.2011  ОСОБА_1   отримала кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що  відповідає строку дії картки.  Своїм підписом  в заяві відповідач  підтвердила, що підписана нею   заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами  користування   платіжною карткою», затвердженими Наказом  № СП-2010-256 від 06.03.2010  та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті  https://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та  банком  Договір  про надання  банківських послуг. Позивач зазначив, що свої зобов`язання за Договором   виконав в повному обсязі, надав  відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, однак відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої на 28.02.2018 складає 25312,42 грн, яка складається  із: заборгованості за кредитом – 1228,33 грн, заборгованості по процентах за користування кредитом   – 19112,15  грн, заборгованості за пенею   –  3290,40 грн, а  також  штрафів  відповідно до п. 2.1.1.7.6  Умов та правил надання банківських послуг: штраф  (фіксована частина) 500 грн та  штраф (процентна  складова) – 1181,54 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк»  1228,33  грн.  33 коп.)  грн. заборгованості по тілу кредиту  за кредитним договором   б/н від 28.09.2011.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1   в користь АТ КБ «ПриватБанк» 1762 грн. судових витрат 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, враховуючи висновки   Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року  та Верховного Суду у справі № 175/4576/14-ц від 17 липня 2019 року, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів (відсотків), пені та комісії  та штрафів  за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому у цих вимогах відмовив, а стягнув тільки заборгованість за  тілом  кредиту  в розмірі 1228,33 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
На дане рішення представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись незаконність рішення просить його скасувати в частині незадоволених вимог та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги банку у цій частині, стягнути з відповідача судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач підписала анкету-заяву, якою підтвердила, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, ознайомилась із згодна із зазначеними документами. Норми законодавства не встановлюють обов`язкового підписання всіх складових документів у випадку, коли укладається договір приєднання. У заяві-анкеті вказана, зокрема, відсоткова ставка, відповідач також підписав довідку про умови кредитування, в якій зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом 2,5%, розмір щомісячних платежів, строк внесення таких, до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні. 
Представник апелянта стверджує, що суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, що суперечить статтям 1048, 1054 ЦК України та ст.49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відповідно до яких надання безпроцентних кредитів забороняється, позичальник зобов`язаний сплатити проценти за користування кредитом, важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. Тому встановивши, що позивач надав кредит, а відповідач його не повернув, у суду не було підстав для відмови у стягненні процентів за користування кредитом. Оскарженим рішенням місцевий суд призводить до нехтування принципами платності кредитного договору і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку, та у цілому – порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.
Фактичні обставини справи встановлені судом
Судом встановлено, що 28.09.2011  між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та  ОСОБА_2 (змінила прізвище на ОСОБА_3 ) укладено кредитний договір, згідно із умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона  ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді (а.с.7-7 зворот)
До позову   банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджені Наказом  № СП-2010-256 від 06.03.2010 (а.с.9-32).
Також до кредитного договору банк додав та довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка «Універсальна», яка підписана відповідачем, у якій зазначено базову % (процентну) ставку в місяць – 2,5%, штраф за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с.8).
Як підтверджується матеріалами справи, банк в повному обсязі виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1    за кредитним договором б/н від 28.09.2011 на 28.02.2018     становить  25312,42   грн. і  складається  із:   заборгованості за кредитом  (тілом кредиту) - 1228,33 грн., заборгованості за  відсотками -  19112,15  грн., заборгованості за пенею   –  3290,4 грн., а  також  штрафів  відповідно до п. 2.1.1.7.6  Умов та правил надання банківських послуг: штраф  (фіксована частина) 500 грн. та  штраф (процентна  складова) – 1181,54 грн (а.с.51).
Позиція суду апеляційної інстанції
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, яка вимоги скарги підтримала, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції, врахувавши правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, дійшов висновку, що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому у відповідача відсутній обов`язок з їх сплати.
Однак такий висновок суду першої інстанції тільки частково правильний.
Суд вірно застосував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, і правильно вважав, що Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами. 
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що вказані правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, не можуть бути застосовані, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач не підписувала Умови та Правила надання банківських послуг.
Однак, суд помилково вважав, що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів.
Як зазначено вище, відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка «Універсальна», у якій зазначено базову % (процентну) ставку в місяць – 2,5% (30% річних), штраф за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с.8).
Отже, незважаючи на те, що Умови та Правила надання банківських послуг, надані позивачем, не є частиною кредитного договору, сторони у кредитному договорі (довідці про умови кредитування) обумовили у письмову вигляді ціну договору у формі сплати процентів – 2,5% місячних (30% річних), штраф за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості.
Тому позивач має право на стягнення процентів у розмірі 30% річних від тіла кредиту.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що проценти у вказаному розмірі банк нараховував до 31.08.2014 р., на вказану дату у відповідача була заборгованість по процентах у розмірі 829,45 гривень, а після цього у значно вищому розмірі - 34,80 та 43,20%, що не відповідає умовам кредитного договору, укладеного між сторонами. 
Судом апеляційної інстанції із наданих банком на вимогу суду документів встановлено, що відповідачці було видано три кредитні картки – останню кредитну картку видано 10.02.2014 року з терміном дії – 10/17 (жовтень 2017 року), що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.157).
Відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 , кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки – до жовтня 2017 року (включно), тобто до 31 жовтня 2017 року. Верховний Суд України висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування (постанова 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, висловила правову позицію, відповідно до якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.
Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду суд апеляційної інстанції вважає, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом (2,5% на місяць або 30 % річних) припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування, який збігається із строком дії картки, тобто після жовтня 2017 року, а тому з 01 листопада 2017 року позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти за кредитом в розмірі 2,5% на місяць або 30 % річних, а мав право на захист свого порушеного права відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак таких вимог не заявляв, тому суд повинен вирішити справу в межах заявлених позовних вимог.
Таким чином, безпідставно нараховані позивачем проценти за кредитним договором у розмірі 30 % річних з 01.11.2017 року по 28.02.2018 року не можуть бути стягнуті.
Разом з тим, позивач має право на отримання з відповідача процентів у розмірі, передбаченому кредитним договором (30 % річних), нарахованих з 28.09.2011 року по 01 листопада 2016 року.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач правильно нараховував проценти у розмірі 30% річних з 28.09.2011 року по 31.08.2014 р. і на цю дату заборгованість за процентами становила 829,45 гривень.
Розмір заборгованості за процентами за період з 01.09.2014 року по 31.10.2017 року становить 1130,16 гривень і визначений судом апеляційної інстанції за наступною формулою: % = тіло кредиту х % ставка х к-сть днів місяця, за які нарахована заборгованість за відсотками: на 360 днів у році.
Отже, загальна сума по процентах за користування коштами з 28.09.2011 року по 31.10.2017 року становить 1959,61 гривень (829,45 гривень + 1130,16 гривень).
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нараховані позивачем проценти з 01 листопада 2017 року не можуть бути стягнуті, тому позовні вимоги банку щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом необхідно задовольнити частково.
Що стосується стягнення пені та штрафів, то колегія суддів виходить із такого.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Таким є правовий висновок, висловлений Верховним Судом України у постанові від 21.10.2015 року у справі N 6-2003цс15, який відповідає усталеній практиці Верховного суду, викладеній у постановах: від 13 лютого 2019 року у справі №216/2813/15 (провадження №61-38341св18), від 13 лютого 2019 року у справі №523/17197/15-ц (провадження №61-24792св18), від 13 лютого 2019 року у справі №2-884/10 (провадження №61-24993св18) та іншими.
Враховуючи усталену практику Верховного Суду, суд апеляційної інстанції вважає, що з відповідача в користь позивача необхідно стягнути тільки штраф, нарахований відповідно до умов кредитного договору (довідки про умови кредитування), а саме штраф у розмірі 500 грн (фіксована частина) та 5% від суми заборгованості (тіло і проценти), тобто 159,40 гривень (процентна складова), а у задоволенні вимог про стягненні пені – відмовити.
Не врахувавши вищезазначене, суд першої інстанції неправильно відмовив у вимогах банку про стягнення заборгованості по процентах, пені та штрафів з тих підстав, що кредитним договором, укладеним між сторонами, не передбачено сплати процентів, такий висновок суду помилковий.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують вищевказаного обґрунтування щодо безпідставності нарахування банком процентів, по-перше, за користування кредитом у розмірі вищому ніж 30% річних у межах строку кредитування та, по-друге, після закінчення строку кредитування – після 01 листопада 2017 року.
З огляду на це, відповідно до ст.374 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, пені та штрафів необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов у цій частині задовольнити частково із зазначених вище підстав.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 зазначеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції необхідно розподілити таким чином.
Позовні вимоги задоволені частково, а саме: у розмірі 15,20 % (3847,34 гривень х 100 : 25312,42 гривень). Тому судовий збір, сплачений позивачем, за подання позову у пропорційному розмірі складає 267,82 гривень (1762 гривні(сплачений судовий збір за подання позову) х 15,20 %) та за подання апеляційної скарги у пропорційному розмірі – 401,74 гривень (2643 гривень(сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги) х 15,20%), а всього – 669,56 гривень, необхідно покласти на відповідачку.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, штрафами, пенею та комісією, та стягнення судового збору, скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»  1959,61 гривень процентів за користування кредитом, 500 гривень – штраф (фіксована частина), 159,40 гривень – штраф (процентна складова), а всього стягнути 2619 гривень заборгованості за кредитним договором б/н від 28.09.2011 року.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1    в користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 669,56 гривень судових витрат.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12 березня 2020 року.

Головуючий:                                                        Р.Й. Матківський
       Судді:                                                                        Л.В. Василишин
                                                                                       М.Д. Горейко