П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/1864/19	

Категорія: 111031101
                                                                                                                                 Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В. А.
                                                                                                                                 Місце ухвалення: 09:46 год.,м. Херсон

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  -   Лук`янчук О.В.
суддів              -  Бітова А. І.
                        -  Ступакової І. Г. 
при секретарі  -  Черкасовій Є. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Князегригорівська сільська рада Великолепетиського району Херсонської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Князегригорівська сільська рада Великолепетиського району Херсонської області у якому просить суд визнати протиправними і скасувати податкове повідомлення-рішення № 0005980-5313-2107 форми "Ф" від 18 квітня 2019 року про  нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік в сумі 10 735,27 грн., податкову вимогу від 12 серпня 2019 року № 4455-17 на суму 10708,82 грн. та рішення про опис майна у податкову заставу від 12 серпня 2019 року №4455-17.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що він є власником об`єкта нерухомого  майна, а саме, вівчарника, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ( наділі - об`єкт нерухомого майна). Разом з тим, даний об`єкт нерухомого майна відповідно до статей 60,63 Сімейного кодексу України є об`єктом спільної сумісної власності, оскільки придбаний позивачем у період шлюбу з ОСОБА_2 , що стало підставою для укладання у березні 2009 року між подружжям в усній формі договору щодо використання будівлі вівчарника у сільськогосподарської діяльності дружини ОСОБА_2 , яка зареєстрована фізичною особою-підприємцем за основними видами діяльності по КВЕД - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. 
З огляду на вказане, позивач стверджує, що вівчарник є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника - ФОП ОСОБА_2 , призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, і тому в силу положень пункту "ж" п.п. 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, чим підтверджується протиправність та необґрунтованість спірного податкового повідомлення-рішення. Крім того, позивач вказує на те, що рішення Князегригорівської сільської ради Великолепетиського району від 23 червня 2017 року № 260 про встановлення місцевих податків на території Князегригорівської сільської ради з 01.01.2018 р. прийнято з порушенням вимог статтей 7, 9, 12, 13, 35 та 36 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Щодо протиправності оскаржуваних податкової вимоги від 12.08.2019 р. № 4455-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 12.08.2019 року № 4455-17, то позивач зазначає, що грошове зобов`язання в сумі 10 735,27 грн., визначене оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, не є узгодженим протягом строку оскарження рішень, прийнятих контролюючим органом у розумінні приписів пп.14.1.153., 14.1.155., 14.1.175.,  п.14.1 ст.14, 59, 88, 89 ПК України.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1  до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, третя особа - Князегригорівська сільська рада Великолепетиського району Херсонської області  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просили скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що постановлене із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги, з посиланням на правову позицію викладену в постанові Верховного суду від 01.10.2019 року у справі №0340/1905/18, зазначає що позивач є особою, щодо якої надаються податкові пільги, враховуючи що споруда, яка належить йому на праві власності є об`єктом сільськогосподарського призначення. При цьому вказано, що для цілей застосування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільняються від оподаткування цим податком споруди, які використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, незалежно від того, власником таких споруд є фізична особа чи фізична особа - підприємець. Крім того, вказав, що жодних пояснень третьої особи, щодо дотримання вимог ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та Податкового Кодексу під час прийняття та оприлюднення рішення від 23.06.2017 р. № 260 "Про встановлення місцевих податків на території Князегригорівської сільської ради з 01.01.2018 року", матеріали справи не містять. Апелянтом зазначено, що протягом строку оскарження рішень, прийнятих контролюючим органом податкові вимоги з податку, що оскаржується не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржуєтться є не узгодженою.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.  
Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.03.2019 р. за № 22037824, зробленого КП " Каховське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради, за позивачем зареєстрована на правах приватної власності із часткою 1/1 нежитлова будівля, вівчарник, площею 576,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 02.03.2009 р.
18.04.2019 р. Головне управління ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі на підставі п.п.54.3.3. п. 54.3. ст. 54 ПК України, відповідно до підпунктів 266.7.1., 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України визначило позивачу податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік в загальній сумі 10 735,27 грн., шляхом прийняття податкового повідомлення - рішення  № 0005980-5313-2107 форми "Ф" від 18.04. 2019 р., яке позивач отримав 16.05.2019 р., про що свідчить його підпис на корінці вказаного рішення.
В подальшому, 12.08.2019 р.  ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі прийнято  податкову вимогу № 4455-17, яким повідомлено ОСОБА_1 , що станом на 11.08.2019 року сума податкового боргу становить 10 708,82 грн., у т.ч. податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачен. фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" за основним платежем 10 708,82 грн.
Також 12.08.2019 р. ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі відповідно до статі 89 р.ІІ ПК України прийнято рішення № 4455-17 про опис майна у податкову заставу. 
Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, позивач оскаржив їх до суду.
Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність прийнятих ним рішень, а позивачем не надано доказів на їх спростування, у зв`язку з чим прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-УІ (далі -  ПК України).
Відповідно до ст. 3 Податкового кодексу України, окрім іншого, Податкове законодавство України складається з Конституції України; цього  Кодексу; рішень органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.
Обов`язковими елементами, які визначаються під час встановлення податку, згідно п.  7.1. ст.  7 Податкового кодексу України  є: платники податку; об`єкт оподаткування; ставка податку: база оподаткування; порядок обчислення податку: податковий період; строки та порядок сплати податку.
При цьому, згідно п.  7.4  ст.  7 Податкового кодексу України  елементи податку, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування визначаються виключно цим Кодексом.
Відповідно до п.п.  16.1.4. п.  16.1. ст.  16 Податкового кодексу України  платник податків зобов`язаний: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (пп.  14.1.156  п.  14.1  ст.  14 Податкового кодексу України).
Підпунктом  54.3.3  п.  54.3  ст.54 Податкового кодексу України  визначено, що згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
За приписами  Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", від 28.12.2014 року № 71-VIII, який набув чинності з 01 січня 2015 року,  статтю 265 ПК України  викладено у новій редакції, якою передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, як різновид податку на майно.
Згідно з підпунктом  265.1.1  пункту  265.1  статті  265 Податкового кодексу України  (в редакції, чинній з 01.01.2015 року) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовим елементом податку на майно, який в силу приписів підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 цього Кодексу належить до місцевих податків.
Відповідно до пп.  266.1.1  п.  266.1  ст.  266 Податкового кодексу України  платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом  266.2.1. п.  266.2. ст.  266 Податкового кодексу України  визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII, чинній у базовому податковому періоді - 2018 році, визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Підпунктом  266.6.1. пункту  266.2  статті  266 ПК України  встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Згідно підпункту  266.3.1. пункту  266.3  статті  266 ПК України  базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до пп.  266.3.2  п.  266.3  ст.  266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Нормою підпункту  266.4.1. пункту  266.4  статті  266 ПК України  закріплено пільги зі сплати податку.
Сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями) (пп.  266.4.2. п.  266.4  ст.  266 ПК України).
Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є одним із видів податку на майно, особливістю якого, є встановлення його ставок та пільг на місцевостях відповідними повноважними органами місцевого самоврядування.
На підставі приписів пп. 266.4.2 п. 266.4  ст.  266 ПК України  до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належить  встановлення пільг  з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
За приписами п. 30.1 ста. 30  ПК України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Тобто, податковою пільгою є часткове або повне звільнення осіб від сплати певного податку за наявності передбачених та закріплених юридичних фактів. Це означає, що податкова пільга поширюється виключно на певну категорію осіб, у той час, як для інших платників податків обов`язок щодо його сплати є незмінним.
При цьому, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб) у розрізі податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не є податковою пільгою, яка встановлюється органом місцевого самоврядування.
Такі будівлі, споруди є прямо визначеними Податковим кодексом України  об`єктами нерухомості, які не підлягають оподаткуванню взагалі, тобто наявність яких, податкове законодавство не пов`язує з виникненням у платника податкового обов`язку.
Відтак, для правильного вирішення даних правовідносин, є встановлення обставини, чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII, чинній у базовому податковому періоді - 2018 році, визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
При цьому, законодавцем використано правову конструкцію, яка передбачає одночасно дві умови для звільнення об`єкта нерухомості від оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а саме: 1) суб`єкт, який володіє об`єктами нерухомості повинен бути сільськогосподарським товаровиробником 2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) повинен використовуватись безпосередньо у сільськогосподарській діяльності такого сільськогосподарського товаровиробника. 
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у від 01 жовтня 2019 року у справі №0340/1905/18
За приписами підпункту  14.1.129-1. пункту  14.1  статті  14 ПК України  об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.
Відповідно до  статті 5 ПК України  поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених  статтею 1 цього Кодексу.
У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього  Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього  Кодексу.
Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Відповідно до визначення, яке міститься в пп.  14.1.235  п.  14.1  ст.  14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави  1  розділу  XIV  цього  Кодексу  - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо стимулювання утворення та діяльності сімейних фермерських господарств" від 10.07.2018 року № 2497-УІІІ  підпункт 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 доповнено словами "або фізична особа - підприємець".
Тобто, з моменту набрання чинності цим Законом, законодавець надає статус сільськогосподарського товаровиробника і фізичним особам-підприємцям, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції та здійснюють операції з її постачання.
Проте, дослідивши обставини здійснення позивачем підприємницької діяльності у спірний період (2018 рік) встановлено, що позивач не мав статус фізичної особи-підприємця, що також не заперечується останнім.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта, що для цілей застосування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільняються від оподаткування цим податком споруди, які використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, незалежно від того, власником таких споруд є фізична особа чи фізична особа - підприємець.
При цьому, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції позивач не довів, що він займався виробництвом сільськогосподарської продукції, а спірний об`єкт безпосередньо використовувався у його сільськогосподарській діяльності, а тому посилання апелянта на рішення Верховного суду від 01.10.2019 року у справі №0340/1905/18 є помилковими, оскільки обставини у справі не є тотожними. 
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не відповідає вимогам, які ставляться до суб`єкта-власника нежитлової нерухомості, для звільнення її від податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Крім того, лише факт того, що нерухоме майно позивача, є придатним для використання у сільськогосподарській діяльності, не є достатньою самостійною підставою для не віднесення такого нерухомого майна до об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018 року в справі № 806/2676/17.
Доводи апелянта, що спірний об`єкт нерухомого майна - вівчарня перебуває у спільній сумісній власності подружжя Ведмедських, та з березня 2009 р. за усною їх згодою вівчарня фактично використовується дружиною ОСОБА_2 , яка є сільськогосподарським товаровиробником з кодами видів економічної діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів (основний); 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами тощо, що в силу положень пункту ж підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України звільняє даний об`єкт нерухомого майна від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки являються помилковими .
Підпунктом 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
При цьому, колегія суддів зазначає, що фізичні особи - співвласники житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебуває у їх спільній сумісній власності, але не поділена в натурі, не позбавлені права повідомляти контролюючий орган за місцем реєстрації про визначеного за їх згодою платника податку на нерухоме майно, звернувшись із письмовою заявою за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до положень п.п.266.7.3 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, доказів таких звернення до контролюючого органу позивач суду не надав, а відтак правильним є висновок суду першої інстанції, що об`єкт нерухомості, а саме: вівчарник, який на праві приватної власності належить позивачу, не підпадає під дію пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, та підлягає оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який визначений статтею 266 Податкового кодексу України.
Доводи апелянта, щодо недотримання вимог ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та Податкового Кодексу під час прийняття та оприлюднення рішення від 23.06.2017 р. № 260 "Про встановлення місцевих податків на території Князегригорівської сільської ради з 01.01.2018 року", колегія суддів вважає безпідставними, оскільки предметом оскарження у цій справі є виключно податкове повідомлення-рішення відповідача від 18.04.2019 року, прийняте відповідачем на виконання своїх функцій шляхом реалізації повноважень, передбачених підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 та підпунктом 266.7.1. пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України щодо визначення податкового зобов`язання. Правомірність рішення органу місцевого самоврядування, яким встановлено місцеві податки на території Князегригорівської сільської ради з 01.01.2018 року не є предметом оскарження в цій справі, повноваження міських (селищних, сільських) рад в частині встановлення місцевих податків і зборів хоча і визначені в тому числі Податковим кодексом України, проте є виключною "правовстановлюючою" компетенцією цих органів, правомірність реалізації якої не має перевірятися в межах цієї справи.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року, справа №825/1496/17, адміністративне провадження №К/9901/1259/17 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.
Разом з цим, колегія суддів зауважує, що доказів скасування в судовому або іншому порядку рішення Князегригорівської сільської ради Великолепетиського району від 23 червня 2017 року № 260 " Про встановлення місцевих податків на території Князегригорівської сільської ради з 01.01.2018 року" сторонами не надано, а тому вказане рішення Князегригорівської сільської ради є обов`язковим як для позивача, так і для відповідача у справі.
Отже, при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення податковий орган, як суб`єкт виконавчої влади, застосував чинне рішення органу місцевого самоврядування.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. 
При цьому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовної вимоги в частині скасування податкової вимоги, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що на момент прийняття оскаржуваної податкової вимоги 12.08.2019 р. сума податкового зобов`язання у розмірі 10 708,82 грн., визначена вказаними податковим  повідомленням-рішенням № 0005980-5313-2107 від 18 квітня 2019 року, була сплачена позивачем у строки, встановлені підпунктом 266.10.1. пункту 266.10. статті  266 ПК України, або оскаржена в судовому порядку.
Отже, вказані обставини свідчать про наявність у відповідача законних підстав для прийняття оскаржуваної податкової вимоги від 12 серпня 2019 року № 4455-17, а тому відсутні підстави для визнання її протиправною та скасування, що вірно встановлено судом першої інстанції.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення про опис майна у податкову заставу від 12 серпня 2019 року №4455-17, є правомірним, оскільки відповідно до п.п. 89.1.2 п. 89.1 ст. 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. ( абз. 3 пункту 89.3 статті 89 ПК України).
Водночас, враховуючи, що на момент прийняття рішення про опис майна у податкову заставу за даними ІКП позивач мав податковий борг, у відповідача були законі підстави для його прийняття.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем доведено правомірність прийнятих ним рішень, а позивачем не надано доказів на їх спростування, у зв`язку з чим суд позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Оцінюючи викладене в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до  ст.316 КАС України, що  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  -  залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року - залишити без змін
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
          
Повний текст постанови складено та підписано 09 квітня 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                    А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                    І. Г. Ступакова