Дата документу 10.03.2020 Справа № 317/943/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 317/943/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Громова І.Б.
№ 22-ц/807/1184/20                                        Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Територіальної громади в особі Широківської об`єднаної територіальної громади про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ

В березні 2019 рокуОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Територіальної громади в особі Широківської об`єднаної територіальної громади про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача, ОСОБА_4 . Факт смерті ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 від 04.04.2016 року.
ОСОБА_4 була рідною сестрою матері позивачки, ОСОБА_2 . Факт родинних відносин між померлою ОСОБА_4 та позивачем підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 07.02.1982 року, серії НОМЕР_3 від 30.06.1953 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 24 06.2018 року, свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 від 17.03.2003 року, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 25.10.1962 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 від 05.10 1983 року.
Дітей та чоловіка ОСОБА_4 не мала, єдиними родичами спадкодавця були позивачка, сестра позивачки та її мати, які купували ліки, коли ОСОБА_4 хворіла, поховали та встановили пам`ятник після її смерті.
ОСОБА_4 залишила заповіт на користь позивачки, до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 увійшло нерухоме майно: 
- житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав спадкоємцю на праві власності в порядку спадкування за законом, що підтверджується рішенням суду від 22.07.2008 року, справа № 2-1106 за 2008 рік та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 23059188 від 18.06.2009 року (копії рішення та витягу додані до позовної заяви);
- земельна ділянка загальною площею 0,55 га: площею 0,25 та для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належали спадкодавцю на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується рішенням суду від 22.07.2008 року, справа № 2-1106 за 2008 рік, та державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_8 від 01.06.2010 року та державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9 від 01.06.2010 року.
У встановлений законом строк, період з 03 квітня 2016 року по 03 жовтня 2016 року, позивачка не звернулась з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 через хворобу своєї матері та необхідності догляду за нею. Мати позивача, ОСОБА_2 , після смерті сестри тяжко захворіла, ІНФОРМАЦІЯ_3 перенесла інсульт, у період з 10.08.2016 року по 13.12.2016 року потребувала за станом здоров`я сторонньої допомоги та постійного догляду. Після надання невідкладної медичної допомоги у лікарні під наглядом лікаря, медичної сестри і доньки, проходила лікування вдома. Вказані обставини підтверджуються медичною карткою матері позивачки, інформацією з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 9 від 09.01.2019 року.
Поховання тітки та лікування хворої матері призвели до значних матеріальних витрат з боку позивача. Займатися юридичними питаннями у позивача не було можливості ні через фізичний ні через матеріальний стан. На той час більш пріоритетним питанням було здоров`я матері позивачки.
З заявою про відмову від спадщини позивачка до нотаріальної контори не зверталась.
У теперішній час, позивачка звернулась до Запорізької районної державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті тітки, але нотаріусом було надано роз`яснення відповідно до змісту якого позивачу рекомендовано звернутись до суду з заявою про надання додаткового строку на прийняття спадщини, оскільки нотаріус не має повноважень визначати поважність причин пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини.
Позивачка вважає, що хвороба її матері, є поважною причиною, та за наявності заповіту на її користь, враховуючи наявність поважної причини, можливим є визначення їй додаткового строку на прийняття спадщини.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 16 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, надати їй трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 04.04.2016 р. померла ОСОБА_4 .
За життя ОСОБА_4 було складено заповіт від 15.09.2010 р. посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сохою О.Б.
Відповідно до змісту заповіту ОСОБА_4 заповіла житловий будинок та належні їй земельні ділянки на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Згідно до положень ст. 1223, 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не зазначено поважних причин для пропуску нею строку звернення до нотаріальної контори.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.  
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.
Відповідно до  ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на роз`яснення, надані в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» де  вказано, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

Позивач посилається на те, що вона не мала наміру свідомо залишити майно, яке належало спадкодавцеві, проте існували певні обставини, за яких вона не мала змоги це зробити.
Так, вона посилається на тяжку хворобу матері, на те, що вони з сестрою незважаючи на те, що вони не зверталися до нотаріальної контори, продовжували доглядати за спадковим будинком, за життя спадкодавця та матері постійно надавали допомогу спадкодавцеві, становили фактично одну сім`ю, позаяк спадкодавець тісно спілкувалася з ними та їх матір`ю – своєю рідною сестрою, дотепер продовжують використовувати будинок та город до будинку, де займаються власним господарством.

Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, та досліджуючи поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції послався лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» яким роз`яснено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п. 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою. Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5. гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5.
При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Серед іншого позивач посилалася на те, що хоча сім`я і підтримувала добрі стосунки зі спадкодавцем проте вони не були обізнані утому, що спадкодавець склала заповіт, яким заповідала спадкове майно позиваці та її сестрі. 

Позивачем було зазначено про те, що строк прийняття спадщини був з 3 квітня 2016 року по 3 жовтня 2016 року, Саме в цей час 10.08 2016 року мати перенесла інсульт та потребувала постійної сторонньої допомоги., поховання тітки та лікування матері потягли витрати коштів та часу, що зумовило пропуск стоку звернення до нотаріальної контори.

Крім зазначеного, позивач зазначала про те, що вона не знала про існування заповіту, тому що його текст було знайдено у будинку спадкодавця випадково, вже тоді як минув строк для прийняття спадщині.

Постановою Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17 були зроблені висновки про те, що необізнаність про існування заповіту є поважною причиною пропуску строку звернення до нотаріальної контори. 

Так, у зазначеній постанові наголошується, що за загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Відповідачі в справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнали позов, зазначили що жодних суперечок з приводу спадкового майна не існує. Широківська територіальна громада також не заявили що мають намір визнати спадщину відумерлою, не спростували твердження позивачки про її необізнаність про наявність заповіту.

За таких обставин судова колегія не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову.

При цьому судова колегія враховує також вимоги розумності та справедливості. Згідно зі ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Судова колегія враховує, що у даному випадку необізнаність про існування заповіту та хвороба матері могли стати поважною причиною для незверення у нотаріальну контору.

До того ж судова колегія враховує що існувала воля спадкодавця на передання спадкового майна позивачці, ця воля втілена у заповіті та має поважаться при вирішенні питання про подальшу долю спадкового майна.
З огляду на викладене, судова колегія вважає можливим задовольнити вимоги про визначення позиваці додаткового строку для прийняття спадщини.

Разом з тим, вимога про надання тримісячного додаткового строку для звернення у нотаріальну контору підлягає частковому задоволенню, позаяк для вирішення цього питання судова колегія вважає достатнім надання двохмісячного строку.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16 січня 2020 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Територіальної громади в особі Широківської об`єднаної територіальної громади про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити частково.
Визначити ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ( померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ) тривалістю два місяці.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2020 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

О.З. Поляков