Єдиний унікальний номер судової справи № 487/6152/17
Провадження № 22-з/812/26/20
Провадження № 22-з/812/31/20
Постанова
іменем України
                                               (додаткова)
16 березня 2020 року                                                                м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд в складі:
головуючого – Самчишиної Н.В.,
суддів: Темнікової В.І., Царюк Л.М.,
із секретарем судового засідання – Горенко Ю.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без участі учасників справи заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , про поділ квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Гаврасієнко В.О. у приміщенні цього суду в м. Миколаєві, повний текст якого складено 25 жовтня 2019 року
встановив:
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 
Скасовано рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2019 року та ухвалено нове судове рішення, яким частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 про поділ квартири АДРЕСА_1 .
Розділено спірну квартиру між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до висновку експерта № 19-1/2 судової будівельно-технічної експертизи від 20 травня 2019 року. Виділено ОСОБА_3 у власність частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 77, 6 кв.м., житловою - 44,9 кв.м., яка складається з приміщення «1-1» хол, площею 44,9 кв.м., «1-2» - кухня, площею 15,6 кв.м., «1-3» гардеробна, площею 7,9 кв.м., «1-4» вбиральня, площею 1,9 кв.м., «1-5» - коридор, площею 2,0 кв.м., «1-6», кладова, площею 5,3 кв.м., що становить 48/100 частин квартири.
Виділено ОСОБА_1 у власність частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 81, 5 кв.м., житловою – 66,1 кв.м., яка складається з приміщення «1-10» житлової кімнати, площею 66,1 кв.м., «1-7» - тамбур, площею 1,0 кв.м., «1-8» - санвузол, площею 1,8 кв.м., «1-9» - топочна, площею 12,6 кв.м., що становить 52/100 часток квартири.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за відхилення від ідеальних часток співвласників у праві власності на у сумі 24 228 грн. 
Покладено на ОСОБА_3 обов`язок за власний рахунок, для зміни цільового призначення приміщення «1-1» хол в житлове приміщення, влаштувати вікна в даному приміщенні та закласти існуючий вхід в кухню «1-2» і влаштувати його між приміщеннями «1-2» та «1-3» - гардеробна, вартістю ремонтно-будівельних робіт 5 347 грн. 24 коп. 
Покладено на ОСОБА_1 обов`язок за власний рахунок переобладнати приміщення «1-9» топочна - кухнею, площею не менше 7 кв.м та влаштувати перегородку в приміщенні «1-9», влаштувавши коридор, площею 3,8 кв.м, вартістю ремонтно-будівельних робіт 5 632 грн. 06 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 160 грн.
21 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення стосовно розподілу судових витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, стягнувши з ОСОБА_2 на його користь половину вартості цих витрат у розмірі 3260 грн. 40 коп.
Крім того, 05 березня 2020 року від ОСОБА_2 , яка діє в інтересах відповідача, надійшла заява про ухвалення додаткового рішення стосовно вирішення питань про припинення права спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , про виділення у власність сторін внаслідок поділу окремо ізольованих квартир із зазначенням їх адреси, про повернення ОСОБА_3 належного останній та її батькам обладнання та устаткування з опалення та нагріву води, що улаштоване у приміщенні 1-9 – топочна, яке за рішенням суду надане у власність позивачу та індивідуального опалення новоутворених квартир, щодо відокремденого газо-, водо- та енергопостачання. 
На думку представника відповідача, судом не ухвалено рішення стосовно позовних вимог до відповідача, з приводу яких наявні докази в справі, що є підставою для ухвалення додаткового рішення відповідно до ст. 270 ЦПК України.
Дослідивши зміст клопотань сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 3 частин першої, третьої статті 270 ЦК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з проведенням експертизи.
Частиною 6 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України. Відповідно до пункту 3 частини другої цієї статті, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог покладаються судові витрати, пов`язані із розглядом справи.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За змістом частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно із пунктами 1.9, 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/15 у випадках, передбачених законодавством, експертною установою надсилається рахунок вартості робіт за проведення експертиз (експертних досліджень).
Відповідно до п. 45 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну. Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов`язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (стаття 7 Закону України «Про судову експертизу»). Після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК (ст. 141 ЦПК України в чинній редакції).
Відповідно до п. 35 Постанови, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК (ст. 141 ЦПК України в чинній редакції) та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2018 року, описку в якій виправлено ухвалою того ж суду від 30 листопада 2018 року, за клопотанням позивача у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, оплату за яку було покладено на позивача ОСОБА_1 (а.с. 92, 118 т. 2).
В матеріалах справи міститься акт попереднього розрахунку вартості висновку судового експерта Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 19-1/2 від 30 листопада 2018 року та акт здачі-приймання висновку експерта № 19-1/2 від 30 листопада 2018 року, які подані до ухвалення постанови по справі апеляційним судом та з яких вбачається, що вартість наперед сплаченої суми за проведену експертизу склала 6 520 грн. 80 коп. (а.с. 205 т. 1). 20 травня 2019 року експертом був складений висновок № 19-1/2 судової будівельно-технічної експертизи.
Наведені докази свідчать про те, що вказані витрати понесені саме позивачем, однак питання щодо розподілу цих витрат у постанові від 13 лютого 2020 року апеляційним судом не вирішено.
Отже, є підстави для розподілу судових витрат за поведену судову будівельно-технічну експертизу, проте заява позивача підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідачем у справі є ОСОБА_3 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , а тому судові витрати підлягають стягненню саме з відповідача, а не з її законного представника. 
Враховуючи викладене, на підставі ст. 141 ЦПК України витрати на проведення експертизи необхідно розподілити пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3260 грн. 40 коп. судових витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, ухваливши додаткове судове рішення.
Частковому задоволенню підлягає заява ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Враховуючи вказану норму заява ОСОБА_2 , подана в інтересах ОСОБА_2 , підлягає задоволенню в частині припинення права спільної часткової власності сторін, проте не підлягає задоволенню в іншій частині.
Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Аналізуючи вимоги статті 270 ЦПК України, слід дійти висновку, що додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, передбачених частиною першою статті 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Отже, суд може ухвалити додаткове рішення лише щодо раніше ухваленого ним рішення, яким закінчено розгляд справи.
Як свідчать матеріали справи, судом апеляційної інстанції 13 лютого 2020 року ухвалено нове судове рішення по суті спору.
Відповідно до роз`яснень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року апеляційний суд має право ухвалити додаткове рішення за заявою особи, яка бере участь у справі, або з власної ініціативи в разі, якщо він скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення чи змінив його за наявності підстав, передбачених ст. 220 ЦПК України. Зміст статті 220 ЦПК України 2004 року аналогічний змісту діючої статті 270 ЦПК України 2017 року.
Додаткове рішення може бути ухвалено тільки за наявності умов, передбачених частиною першою статті 270 ЦПК України, які наводились вище.
Відсутність зазначених умов не дає правових підстав для ухвалення додаткового рішення.
Судом апеляційної інстанції при ухваленні судового рішення було розглянуто апеляційну скаргу та надано правову оцінку доказам, які були надані суду, що повно та чітко відображено в тексті судового рішення. 
Також при ухваленні судом рішення у даній справі вирішено питання щодо всіх заявлених вимог та судове рішення суду містить чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову та апеляційного перегляду.
Заява ОСОБА_2 , подана в інтересах ОСОБА_3 , про ухвалення додаткового рішення, окрім припинення права спільної часткової власності сторін, не містить вказівки на суть і предмет додаткового рішення в сенсі змісту ст. 270 ЦПК України, а наведені у заяві мотивація та предмет не стосуються по суті питань, що вирішувалися відповідним рішенням, тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав постановлення додаткового рішення у справі.
Отже, підстав, передбачених ст. 270 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення в частині заявлених відповідачем вимог щодо виділу окремих ізольованих квартир із зазначенням їх поштових адрес, повернення обладнання та устаткування, що належить батькам ОСОБА_3 , а також питання щодо індивідуального опалення новоутворених квартир, не вбачається.
Разом з цим, нормами чинного законодавства України не передбачено право суду перебирати на себе повноваження інших комунальних підприємств, державних органів, зокрема органів місцевого самоврядування, або державної виконавчої служби, до компетенції яких входить вирішення вказаних у заяві питань. При цьому у разі виникнення спору щодо повернення зазначеного в заяві майна його власникам, що не був предметом розгляду даної справи, його вирішення може бути предметом окремо пред`явленого позову.
Керуючись статтями 133, 270, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд 
постановив:
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3260 грн. (три тисячі двісті шістдесят гривень) 40 коп. судових витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.
Заяву ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Припинити право власності ОСОБА_1 на 48/100 часток та ОСОБА_3 на 52/100 часток квартири АДРЕСА_1 .
У задоволенні інших вимог заяви ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                        Н.В. Самчишина 

Судді                                                                В.І. Темнікова

                                       Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 16 березня 2020 року.