ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року	Львів	Справа № 140/3111/19 пров. № А/857/1938/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Кузьмича С.М. та Бруновської Н.В.,
з участю секретаря судового засідання -           Хомича О.Р.,

а також сторін (їх представників):
від відповідача -                                         Слюсар Е.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл. на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2019р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл., Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл., третя особа без самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство «Волиньвугілля», про визнання дій протиправними, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Ксензюк А.Я., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 24.12.2019р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

18.10.2019р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
визнати відмову Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Волинській обл. у зарахуванні часу роботи позивача у відокремленому підрозділі /ВП/ «Шахта № 9 «Нововолинська» Державного підприємства /ДП/ «Волиньвугілля» за період з 01.01.2017р. по 30.11.2018p. (01 рік 11 місяців) до страхового стажу для здійснення права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протиправною;
зобов`язати ГУ ПФ України у Волинській обл. зарахувати час роботи позивача у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» за період з 01.01.2017р. по 30.11.2018р. (01 рік 11 місяців) до страхового стажу для здійснення права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
визнати відмову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл. у поновленні права позивача на належне матеріальне забезпечення в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у разі тимчасової непрацездатності, а саме: на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв`язку із захворюванням у розмірі 100 % середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи відповідно до листків непрацездатності серія АДФ № 176988 від 28.01.2019p., серія АДФ № 177513 від 04.02.2019р. протиправною;
зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл. поновити право позивача на належне матеріальне забезпечення в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у разі тимчасової непрацездатності, а саме: зобов`язати третю особу ДП «Волиньвугілля» визначити позивачу допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 26.01.2019р. по 05.02.2019p. відповідно до листків непрацездатності серія НОМЕР_1 від 26.01.2019p., серія АДФ № 176988 від 28.01.2019p., серія АДФ № 177513 від 04.02.2019p., виходячи з 100 відсотків особистої середньоденної заробітної плати позивача, яка становить 462 грн. 81 коп., та доплатити позивачу недоплачену допомогу в сумі 3582 грн. 92 коп. (а.с.2-5).

          Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2019р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправною відмову ГУ ПФ України у Волинській обл. у зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи на ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» за період з 01.01.2017р. по 30.11.2018р. до страхового стажу для здійснення права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; зобов`язано ГУ ПФ України у Волинській обл. зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи на ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» за період з 01.01.2017р. по 30.11.2018р. до страхового стажу для здійснення права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; визнано протиправною відмову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл. у поновленні права ОСОБА_1 на належне матеріальне забезпечення в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у разі тимчасової непрацездатності, а саме на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв`язку із захворюванням у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати; зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл. поновити право ОСОБА_1 на належне матеріальне забезпечення в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у разі тимчасової непрацездатності, а саме, зобов`язати ДП «Волиньвугілля» направити до Управління виконавчої дирекції ФСС у Волинській області заяву-розрахунок невиплаченої частини допомоги по тимчасовій непрацездатності з розрахунку 100 відсотків середньої заробітної плати за період з 26.01.2019р. по 05.02.2019р., з врахуванням виплачених сум; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.74-77).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправною відмови Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл. у поновленні права ОСОБА_1 на належне матеріальне забезпечення в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у разі тимчасової непрацездатності, а саме на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв`язку із захворюванням у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати; зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл. поновити право ОСОБА_1 на належне матеріальне забезпечення в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у разі тимчасової непрацездатності, а саме: зобов`язати ДП «Волиньвугілля» направити до Управління виконавчої дирекції ФСС у Волинській області заяву-розрахунок невиплаченої частини допомоги по тимчасовій непрацездатності з розрахунку 100 відсотків середньої заробітної плати за період з 26.01.2019р. по 05.02.2019р., з врахуванням виплачених сум, та в цій частині винести нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл. відмовити (а.с.83-86).
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове держане соціальне страхування» (в новій редакції Закону України № 77-VII від 28.12.2014р.) та Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затв. постановою КМ України № 1266 від 26.09.2001р.
Згідно даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування сплата єдиного внеску ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» (роботодавець ОСОБА_1 ) проведена включно по 31.12.2016р.
Для нарахування та виплати матеріального забезпечення по настанню страхових випадків існує певний механізм та порядок дій, передбачений чинним законодавством. Зокрема, Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затв. постановою КМ України № 1266 від 26.09.2001р., регламентує механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а Закон України «Про загальнообов`язкове держане соціальне страхування» визначає умови, порядок та права застрахованих осіб.
У випадку позивача страховий випадок настав з 26.01.2019р. по 05.02.2019р., а згідно відомостей з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування остання сплата страхових внесків проведена включно по 31.12.2016р., за розрахунковий період 2018 року (дванадцять місяців перед настанням страхового випадку) страхові внески не сплачені, тому на підставі п.4 ст.19 Закону України «Про загальнообов`язкове держане соціальне страхування» та згідно п.29 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затв. постановою КМ України № 1266 від 26.09.2001р., середня заробітна плата для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності визначається не вище за розмір мінімальної заробітної плати.
Також судове рішення є необґрунтованим, оскільки винесене без посилання на норми матеріального права щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання матеріального забезпечення по виплаті тимчасової непрацездатності за період з 26.01.2019р. по 05.02.2019р. в розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати.
Апелянт та його відділення не призначають допомог по тимчасовій непрацездатності та не відмовляють в їх призначені, а проводять фінансування виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, рішення про призначення або відмову в призначенні матеріального забезпечення є у виключній компетенції комісії (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля».
Водночас, суд зобов`язував відповідача вчинити дії, які не передбачені чинним законодавством, механізм зобов`язання Фондом страхувальників до вчинення таких дій не визначений нормативно-правовими актами, що відповідно унеможливлює виконання рішення суду.
Враховуючи вищевикладене, а також умови і порядок здійснення соціального страхування, джерела формування коштів Фонду, права та обов`язки Фонду, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл. діяло в спосіб і в межах чинного законодавства при надані роз`яснення, оскільки згідно відомостей з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страхові внески за розрахунковий період (дванадцять місяців перед настанням страхового випадку) не сплачені, а остання сплата внеску проведена включно по 31.12.2016р., відповідно розрахунок допомоги по тимчасовій непрацездатності по страховому випадку, що настав у ОСОБА_1 з 26.01.2019р. по 05.02.2019р., проводиться не вище за розмір мінімальної заробітної плати.

Позивачем ОСОБА_1 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.97).

06.04.2020р. на адресу апеляційного суду за допомогою засобів електронного зв`язку надійшли письмові пояснення відповідача ГУ ПФ України у Волинській обл., в яких останній наголосив на помилковості висновків суду першої інстанції та неправильності вирішення розглядуваного спору.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, починаючи з 01.07.2004р., по теперішній час, позивач ОСОБА_1 працює на ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», в тому числі, з 15.12.2015р. - гірником очисного забою 5-го розряду, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.6-7).
Згідно довідки Володимир-Волинської станції переливання крові № 25 від 22.01.2019р. позивач є кадровим донором на ВВ СПК і користується правом отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв`язку із захворюванням у розмірі 100 % середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи (а.с.11).
В період з 26.01.2019р. по 05.02.2019р. позивач перебував на амбулаторному лікуванні, що стверджується листками непрацездатності серії НОМЕР_1 від 26.01.2019р., серії АДФ № 176988 від 28.01.2019р. та серії АДФ №177513 від 04.02.2019р. (а.с.8-10).
За вказаний період роботодавцем виплачено ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності у зв`язку із захворюванням, що розрахована з мінімальної заробітної плати.

По причині наведеного та з метою усунення вказаного порушення позивач звернувся з відповідними зверненнями до відповідачів і третьої особи.
Згідно відповіді ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» № 119-10 від 08.04.2019р. період тимчасової непрацездатності з 26.01.2019р. по 05.02.2019р. при страховому стажі за останні 12 місяців, які передували страховому випадку - 12 місяців, суми матеріального забезпечення - допомоги по тимчасовій непрацездатності, розраховані виходячи з мінімальної заробітної плати (4173 грн.), а не з середньоденної заробітної плати, розрахованої за останні 12 місяців, що передують місяцеві настання страхового випадку, яка становить 462 грн. 81 коп.
Причиною нарахування сум допомоги по тимчасовій втраті працездатності в такому розмірі є незарахування періоду роботи на підприємстві з вересня 2016 року по грудень 2018 року до страхового стажу.
Відповідно до довідки про доходи № 176 від 22.05.2019р. заробітна плата за вищевказаний період, крім листопада 2018 pоку, виплачена у повному обсязі, єдиний соціальний внесок /ЄСВ/ також сплачено у повному обсязі (а.с.17).
Згідно Відомості нарахування допомоги з тимчасової непрацездатності за лютий 2019 року відповідно до вищевказаних листків непрацездатності за період непрацездатності з 26.01.2019р. по 05.02.2019р. включно (11 днів), позивачу належала до виплати допомога з тимчасової непрацездатності на загальну суму 5090 грн. 91 коп., а фактично нараховано таку допомоги на загальну суму 1507 грн. 99 коп. (а.с.18-19).
Згідно відповіді ГУ ПФ України у Волинській обл. № 599/П-01 від 21.06.2019р. роботодавцем позивача страхові внески сплачені включно по 31.12.2016p., а надана довідка про виплату заробітної плати та сплату єдиного внеску за відповідні періоди лише підтверджує факт нарахування ЄСВ, інформація щодо його сплати є відсутньою. При цьому, функції з адміністрування ЄСВ здійснюють органи ДФС (а.с.21 і на звороті).
Із змісту відповіді ГУ ДФС у Волинській обл. № 3277/П/03-20-13-01-06 від 19.08.2019р. слідує, що звітність з ЄСВ за період з вересня 2016 року по грудень 2018 року подана ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» в повному обсязі, а єдиний внесок - не сплачений за період з січня 2017 року (а.с.23).
Відповідно до відповіді Управління Держпраці у Волинській обл. № П-191-3/04-06 від 12.08.2019р. посадовими особами управління здійснено інспекційне відвідування ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» щодо порушеного у зверненні питання. Під час інспекційного відвідування встановлено, що станом на 30.07.2019p. нарахований на заробітну плату працівників ЄСВ, перерахований до Нововолинського відділення Володимир-Волинської ОДПІ ДФС у Волинській обл. в повному обсязі по листопад 2018 року. Однак, у зв`язку з нарахуванням штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату за попередні періоди, ЄСВ зарахований пенсійним органом по грудень 2016 року включно, тому в працівників підприємства з січня 2017 року є відсутнім страховий стаж (а.с.25 і на звороті).
Згідно відповіді Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл. № 01-22/П-90з-182 від 18.09.2019р. позивачу повідомлено про відсутність у нього необхідного страхового стажу протягом останніх 12 місяців перед настанням страхового випадку через наявну заборгованість зі сплати ЄСВ у страхувальника (а.с.27 і на звороті).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно аналізу чинного законодавства обов`язок щодо сплати ЄСВ покладено саме на ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», який здійснив нарахування цього внеску та його утримання із заробітної плати позивача.
Внаслідок невиконання роботодавцем свого обов`язку по сплаті внесків до ПФ України позивач позбавлений соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Звідси, наявність заборгованості ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» перед ПФ України по страховим внескам не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.
В розглядуваному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною відмови ГУ ПФ України у Волинській обл. у зарахуванні стажу роботи на ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» за період з 01.01.2017р. по 30.11.2018р. до страхового стажу для здійснення права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; зобов`язання ГУ ПФ України у Волинській обл. зарахувати стаж роботи на ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» за період з 01.01.2017р. по 30.11.2018р. до страхового стажу для здійснення права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; визнання протиправною відмови Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл. у поновленні права на належне матеріальне забезпечення в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у разі тимчасової непрацездатності, а саме, на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв`язку із захворюванням у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати; зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл. поновити право на належне матеріальне забезпечення в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у разі тимчасової непрацездатності, а саме, зобов`язати ДП «Волиньвугілля» направити до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл. заяву-розрахунок невиплаченої частини допомоги по тимчасовій непрацездатності з розрахунку 100 відсотків середньої заробітної плати за період з 26.01.2019р. по 05.02.2019р., з врахуванням виплачених сум.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині визнання відмови ГУ ПФ України у Волинській обл. у зарахуванні часу роботи позивача у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» за період з 01.01.2017р. по 30.11.2018p. до страхового стажу для здійснення права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протиправною; зобов`язання пенсійного органу зарахувати час роботи позивача у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» за період з 01.01.2017 р. по 30.11.2018р. (01 рік 11 місяців) до страхового стажу для здійснення права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить з того, що розглядувані правовідносини носять складний характер. При цьому, сторонами цих правовідносин є наступне коло осіб:
застрахована особа - фізична особа ( ОСОБА_1 ), яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і за яку сплачується у встановленому законом порядку ЄСВ, частиною якого є страхові внески;
страхувальник ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», який зобов`язаний щомісячно сплачувати за звітний період страхові внески за застраховану особу ОСОБА_1 ;
орган доходів і зборів (ГУ ДФС у Волинській обл.), який здійснює адміністрування (збір та облік) єдиного внеску та контроль за дотриманням страхувальником ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» вимог чинного законодавства щодо нарахування та сплати єдиного внеску, у випадку несплати - шляхом передачі на розгляд суду вирішення питання  про стягнення боргових зобов`язань із страхувальника;
пенсійний орган (ГУ ПФ України у Волинській обл.), який уповноважений вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та виконувати інші функції, передбачені законом.
Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Відповідно до інформаційних баз даних ГУ ДФС у Волинській обл. за період з вересня 2016 року по грудень 2018 року ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» подано звітність щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в повному обсязі.
Згідно з відомостями інтегрованої картки платника податку ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» станом на 15.08.2019р. загальна сума боргу зі сплати єдиного внеску по підприємству становить 59,9 млн.грн., в т.ч. 39,8 млн.грн. - недоїмка по основному платежу, 20,1 млн.грн. - залишок несплачених фінансових санкцій.
Єдиний внесок ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» сплачено за періоди, що завершуються 31.12.2016р.
Несплата єдиного внеску страхувальником та, відповідно необлікування єдиного внеску органом доходів і зборів, унеможливило появу індивідуальних відомостей про страховий стаж ОСОБА_1 в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який веде ГУ ПФ України у Волинській обл.

Правовим актом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України № 2464 від 08.07.2010р. «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Порядок ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування врегульовує Закон України № 1058 від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застрахована особа – це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.
Згідно з п.4 ст.19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застраховані особи, які протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру мають страховий стаж менше шести місяців, мають право на допомогу по тимчасовій непрацездатності виходячи з нарахованої заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, але не більше за розмір допомоги, обчислений з мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.
Обчислення середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку страхових виплат проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затв. постановою КМ України № 1266 від 26.09.2001р.
Пунктом 29 вказаного Порядку передбачено, якщо протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування застрахована особа має страховий стаж менше шести місяців, середня заробітна плата визначається для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності, виходячи з нарахованої заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище за розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом у місяці настання страхового випадку,

У розглядуваному випадку згідно відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування є відсутніми дані про сплату ЄСВ в розрахунковому періоді (дванадцять місяців перед настанням страхового випадку). 
Оскільки страхові внески за розрахунковий період не сплачені, тому розрахунок допомоги по тимчасовій непрацездатності проведений Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл. згідно п.29 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затв. постановою КМ України № 1266 від 26.09.2001р., а саме, не вище за розмір мінімальної заробітної плати.
Водночас, обов`язок щодо сплати ЄСВ покладено саме на ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», який здійснив нарахування цього внеску та його утримання із заробітної плати позивача.
Внаслідок невиконання роботодавцем свого обов`язку по сплаті внесків до ПФ України позивач позбавлений соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Звідси, наявність заборгованості ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» перед ПФ України по страховим внескам не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

Також учасниками не заперечується наявність у позивача самого трудового стажу, тобто, його трудової діяльності впродовж дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку.

Позивач ОСОБА_1 є найманим працівником підприємства та самостійно не сплачує єдиний внесок.
Натомість, обов`язок по сплаті єдиного внеску за застраховану особу ОСОБА_1 покладено виключно на роботодавця - ДП «Волиньвугілля».
Таким чином, позивач законодавчо позбавлений обов`язку сплачувати єдиний внесок і жодним чином не може впливає на процес його нарахування та сплати роботодавцем.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейський суд з прав людини /ЄСПЛ/ у п.п.52, 56 рішення від 14.10.2010р. у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Водночас, положеннями ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст.22 Основного Закону України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. 
Статтею 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права встановлено, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування.
Зокрема, згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Отже, застраховані особи, за яких з вини страхувальника не були сплачені страхові внески, мають право на допомогу по тимчасовій непрацездатності, розмір якої не підлягає обмеженню відповідно до п.29 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затв. постановою КМ України № 1266 від 26.09.2001р.

Контроль за додержанням підприємствами законодавства про загальнообов`язкове соціальне страхування в частині нарахування та виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, несвоєчасна сплата або несплата страхованих внесків не може бути підставою для відмови у виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності в належному розмірі. Відповідальність за несплату або несвоєчасну сплату страхових внесків покладається на підприємство, а не на працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Щодо обраного судом способу захисту прав позивача зі сторони апелянта колегія суддів враховує таке. 
Згідно із ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» основними завданнями Фонду та його робочих органів є, зокрема:
реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування;
надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону;
здійснення перевірки обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, у тому числі на підставі інформації з електронного реєстру листків непрацездатності;
здійснення контролю за використанням роботодавцями та застрахованими особами коштів Фонду.
Пунктом 1 ч.2 ст.15 вказаного Закону передбачено, що роботодавець зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.
Згідно зі ст.ст.30, 31 цього Закону матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомоги по вагітності та пологах, які надаються за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України).
Застрахованим особам, стосовно яких страхувальником не виконано обов`язків щодо нарахування та виплати матеріального забезпечення за страховими випадками у зв`язку з відсутністю можливості встановлення місцезнаходження цього страхувальника, що підтверджується даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та актами перевірки центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, призначення та виплата матеріального забезпечення здійснюються робочим органом Фонду за місцем реєстрації їх місця проживання чи перебування у порядку, встановленому правлінням Фонду.
Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб).
Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.
Комісія (уповноважений) із соціального страхування виконує свої функції відповідно до положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, яке затверджується правлінням Фонду.
Підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.
Статтею 34 наведеного Закону передбачено, що надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.
Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.
Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви.
Страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.
Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.
Відповідно до п.п.5-9 Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затв. постановою Правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 26 від 22.10.2010р., для отримання коштів Фонду для виплати матеріального забезпечення застрахованим особам, нарахованого страхувальником, страхувальник звертається до робочого органу Фонду за місцем обліку в органі Фонду або за місцем обліку, зазначеним в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування (для зареєстрованих після 01.01.2011р.), із заявою-розрахунком за підписом керівника та головного бухгалтера, засвідченою печаткою підприємства.
Заява-розрахунок готується у двох примірниках, один з яких разом із наданими застрахованими особами документами, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення, зберігається у страхувальника, а другий подається до робочого органу Фонду.
При опрацюванні заяви-розрахунку робочі органи Фонду перевіряють правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку.
Після надходження суми коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов`язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення у строки, визначені у статті 52 Закону

Виходячи із вищезазначеного, для виплати матеріального забезпечення застрахованим особам, нарахованого страхувальником, страхувальник звертається до Фонду із заявою-розрахунком.
Робочі органи Фонду у заяві-розрахунку перевіряють правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Робочі органи Фонду протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку здійснюють фінансування страхувальників.
Після надходження суми коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, страхувальник здійснює виплату.
Отже, у вказаному вище ланцюгу, проведення Фондом фінансування страхувальника виступає каталізатором виникнення даних відносин, без здійснення якого, не може бути завершена процедура виплати страхувальником застрахованій особі матеріального забезпечення.

В розглядуваній справі позивач є зацікавленою особою, звернувся до суду з цим позовом за захистом порушеного права на отримання матеріального забезпечення у зв`язку із неперерахуванням Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл. коштів його роботодавцю ДП «Волиньвугілля».
Тобто, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл. визначено відповідальним органом, який зобов`язаний завершити процедуру проведення розрахунків шляхом виділення коштів, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», не здійснив фінансування страхувальника, внаслідок чого виникли обставини, які позбавили позивача можливості своєчасно отримати матеріальне забезпечення.
При цьому, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл. є учасником спірних відносин, оскільки саме воно має прийняти рішення про фінансування страхувальника для виплати страхувальником застрахованій особі матеріального забезпечення.

У рішенні від 09.07.2007р. № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011р. № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст.3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (абз.1 п.4.1 Рішення).
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.
Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб між учасниками правовідносин існував юридичний спір, а порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Невід`ємним елементом правовідносин є їхній зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Тому судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, через що останній підлягає до задоволення, із вищевказаних мотивів.
За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл. на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2019р. в адміністративній справі № 140/3111/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	Н. В. Бруновська  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 13.05.2020р.