УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 682/1701/19
Провадження № 22-ц/4820/680/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 березня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд
 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.
 
розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 682/1701/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 вересня 2019 року в складі судді Маршал І.М. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :
В червні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених позовних вимог банк посилався, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 26 січня 2016 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5 702 грн. 02 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, всупереч умов договору, відповідач не виконав умови договору, не сплатив відсотки за користування кредитом, своєчасно не здійснив повне погашення кредиту, що стало причиною виникнення простроченої заборгованості. 
В зв`язку з цим АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 13 травня 2019 року за кредитним договором, в сумі 13933,45 грн., яка складається з: 4787,97 грн. заборгованості за кредитом, 2217,74 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 6511,34 грн. заборгованості за пенею та комісією, 416,40 грн. штрафу, а також 1921 грн. судового збору. 
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 вересня 2019 року позов АК КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 787 грн. 97 коп. та судові витрати в сумі 660 грн. 11 коп. В задоволенні решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 вересня 2019 року скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині рішення яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволити, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і неправильне застосування норм процесуального права. Апелянт вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зокрема судом не прийнято до уваги, що заборгованість відповідача в даній справі виникла саме з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов а правил надання продукту кредитних карт, а в такій Генеральній угоді чітко визначені умови кредитування, в тому числі щодо сплати процентів та штрафів, база їх нарахування, спосіб сплати та строки. Відповідно до п. 2.1. Генеральної угоди, сторони погодили що банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 5702 грн. 03 коп. строком 24 місяці з 31.01.2016 по 31.01.2018 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 5702 грн. 03 коп. в обмін на зобов`язання - повернення кредиту, сплаті процентів в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Також згідно п.2.2. вказаної угоди, при порушенні строків погашення заборгованості позичальник сплачує банку штраф в розмірі 416 грн. 40 коп. Отже, апелянт вказує, що сторони фактично погодили всі істотні умови договору, однак суд першої інстанції вказані обставини проігнорував.
Також вказує апелянт, що суду потрібно було враховувати висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 28 березня 2019 року по справі № 428/2873/17 та в постанові від 08 липня 2019 року в справі № 923/760/18, відповідно до яких саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, крім того оскільки в даному випадку фактично укладено договір приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами - закон не вимагає. Таким чином, відсутність підпису боржника на відповідних Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору.
Апелянт посилається, що суд безпідставно відмовив у стягненні процентів, штрафу та пені, оскільки їх стягнення було передбачено Генеральною угодою, яка особисто підписана позичальником.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нового судового рішення з наступних підстав.
У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 4787 грн. 97 коп., суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять відомостей, що відповідач належним чином ознайомлений з Витягом з Тарифів банку та Витягу з Умов банку, відтак між сторонами не досягнуто домовленості щодо плати за користуванням кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення отриманого кредиту, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Колегія суддів з таким висновком не погоджується з огляду на наступне.
Так судом встановлено, що 30 серпня 2010 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку», відповідно до якої ним отримано кредитні кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії.
26 січня 2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. 
Відповідно до п. 1.1.2 Угоди заборгованість до договору із дати підписання Генеральної угоди складає 6032 грн. 03 коп.
Також згідно до п. 2.1 Угоди банк надає позичальнику терміновий кредит в сумі 5 702 грн. 03 коп. на строк 24 місяців з 26.01.2016 по 31.01.2018 в обмін на зобов`язання повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості.
Пунктом 2.2 вказаної Угоди визначено, що у відповідності до ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України у разі прострочення сплати заборгованості, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 416 грн. 40 коп.
У вказаній угоді міститься підпис ОСОБА_1 та відповідального працівника банку.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Як вбачається із тексту Генеральної угоди від 26 січня 2016 року, яка підписана відповідачем, останній погодився з розміром наданого йому кредиту, порядком сплати процентів за використання кредитних коштів та розміром фіксованого штрафу у разі недотримання ним своїх зобов`язань.
Згідно з розрахунком, наданим позивачем, станом на 13 травня 2019 у ОСОБА_1 перед банком наявна заборгованість за кредитом у розмірі 4 787 грн. 97 коп., за відсотками за користування кредитом - 2217 грн. 74 коп., а також штраф у розмірі 416 грн. 40 коп. 
Таким чином, враховуючи, що відповідач погодився на умови, викладені у тексті Генеральної угоди від 26 січня 2016 року, позовні вимоги банку в цій частині підлягають задоволенню.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 342/180/17, від 11.09.2019 року у справі № 497/1623/17-ц, від 02.10.2019 року у справі № 466/7035/14-ц. 
Разом з тим, згідно з п 2.8 вказаної Угоди відповідач зобов`язався при порушенні ним умов даної угоди сплатити банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»).
Проте, як вбачається зі змісту Генеральної угоди від 26 січня 2016 року, розмір пені та порядок її сплати сторонами угоди не визначено.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Генеральною угодою від 26 січня 2016 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду від 26 січня 2016 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який містяться в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 січня 2016 року шляхом підписання Генеральної угоди (Постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №332/1810/16-ц, провадження № 61-19765 св18).
Таким чином, суд першої інстанції, обґрунтовано відмовив у стягненні з відповідача пені та комісії, проте неповно з`ясувавши обставини, безпідставно відмовив у стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування наданим кредитом та штрафу, розмір якого був визначений сторонами у підписаній ними Генеральній угоді від 26 січня 2016року. Загальний розмір заборгованості, розмір якої було підтверджено доказами і який підлягає стягненню з позичальника на користь кредитора становить 7 422 грн. 11 коп. (4787, 97 - тіло кредиту + 2 217, 74 проценти за користування кредитом+416,40 штраф).
З цих підстав рішення суду в частині відмови в стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом і штрафу підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення вимог щодо стягнення заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 2 217, 74 та штрафу в розмірі 416,40 грн.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1023,28 грн.: (7422,11х100:13933,45=53,27%х1921:100=1023,28).
При зверненні до апеляційного суду позивач сплатив 2881,5 грн., тому з урахуванням загальної суми задоволених вимог на його користь з відповідача підлягає стягненню 1534,97 грн. судових витрат: (53,27%х2881,5:100=1325,20). Загальний розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2588 грн. 25 коп. (1023,28+1534,97).
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
       Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 вересня 2019 року в частині відмови в стягненні з ОСОБА_1 процентів за користування кредитним коштами, штрафу та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення:
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 2 217, 74 та штраф в розмірі 416,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) судові витрати у розмірі 2 558 грн. 25 коп. по сплаті судового збору.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30 березня 2020 року.

Судді                         А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова