22-ц/804/1491/20 
                                                                                220/578/17 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М             У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року                                                                                                      місто Маріуполь
  
справа № 220/578/17
провадження № 22-ц/804/1491/20

Донецький апеляційний суд у складі: 

                             головуючого                                      Пономарьової О.М.,
                             суддів                                                 Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,
                          
                             секретар судового засідання            Сікора М.М., 

сторони:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого на підставі ордера серія ДН №113921 діє адвокат Кузнєцова Оксана Петрівна, на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області у складі судді Яненко Г.М. від 11 лютого 2020 року,  
в с т а н о в и в:

25 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача в порядку відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку з вчиненням відносно неї кримінального правопорушення, з урахуванням збільшення позовних вимог, 16 903,31 грн та моральну шкоду в розмірі 40 000 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 02 січня 2014 року біля 20 години відповідач ОСОБА_2 , керуючи належним йому автомобілем марки «ВАЗ» моделі « НОМЕР_1 », реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , здійснював рух по вул. Леніна смт Велика Новосілка Великоновосілківського району Донецької області, порушивши Правила дорожнього руху, здійснив не неї наїзд, від чого вона отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Після отриманих травм в період з 28 січня 2014 року по 12 лютого 2014 року вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Великоновосілківської ЦРЛ з діагнозом «закритий перелом внутрішньої гомілки заднього краю правої великоберцової кістки; н\з правої малоберцової кістки; розрив дистального міжберцового синдемоза; підвивих стопи».
29 січня 2014 року проведено операцію у Великоновосілківській ЦРЛ. 
За період лікування з 02 січня 2014 року по 30 травня 2014 року сума витрат на лікування склала 12 000 грн. 
Дізнавшись, що прокуратура направляє справу до суду, відповідач 30 травня 2014 року звернувся до неї з проханням підписати клопотання про примирення і обіцяв відшкодувати всі понесені нею витрати, а також пообіцяв відшкодовувати всі витрати за вже проведене лікування, а у випадку, якщо будуть ускладнення та нові операції, зобов`язувався також їх оплатити разом з витратами на післяопераційну реабілітацію з чеками і без чеків. Пояснив, що поніс значні витрати, пов`язані з його сімейними обставинами, а тому все відшкодувати на той час не міг, готовий виплатити лише 11 000 грн по чекам до 01 червня 2014 року, а витрати, понесені нею з 01 червня 2014 року, поверне в повному обсязі згодом, в тому числі витрати на таксі до лікарні, масаж. Маючи надію, що слова відповідача були щирими, вона повірила, що відповідач допоможе з лікуванням і підписала клопотання про закриття провадження за примиренням сторін. 19 вересня 2014 року Великоновосілківським районним судом Донецької області винесено ухвалу про закриття провадження відносно ОСОБА_2 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, у зв`язку з примиренням потерпілої та обвинуваченого. 
З 22 вересня 2014 року по 06 жовтня 2014 року вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Великоновосілківської ЦРЛ з діагнозом «зросле після МОС трилодижечний перелом голені із наявністю металоконструкції». Проведанна операція з видалення металоконструкції. Виписана на амбулаторне лікування. 
У зв`язку із ускладненнями та погіршенням стану здоров`я вона була направлена для проведення операції в опікове відділення Донецького «ІНВХ» ім. В.К. Гусака» та стаціонарного лікування з діагнозом «трофічна посттравматична язва правої голені», де перебувала з 17 грудня 2014 року по 30 грудня 2014 року. 
18 грудня 2014 року проведена операція висічення язви правої голені, аутодермотрансплантація. 
30 грудня 2014 року виписана на амбулаторне лікування за місцем проживання. Нестерпний біль та порушення ходи знову привели її до лікарняного ліжка в ортопедичне відділення № 1 РРЦ з 24 березня 2015 року по 20 квітня 2015 року та з 21 квітня 2015 року по 26 травня 2015 року вона знаходилась на лікуванні. 
28 вересня 2015 року їй встановлено пожиттєву третю групу інвалідності. 
В період з 28 вересня 2016 року по 12 жовтня 2016 року була госпіталізована до Великоновосілківської ЦРБ для проходження чергового курсу реабілітації. 
В період з 02 грудня 2016 року по 19 грудня 2016 року перебувала на санаторному лікуванні в санаторії «Арктика» в м. Бердянськ, з 02 вересня по 22 вересня 2017 року оздоровлювалась в санаторії «Салют» м. Одеса, з 08 квітня по 28 квітня 2019 року проходила курс реабілітації в спеціалізованому Миргородському санаторії «Слава».
Для проведення лікування у відділенні хірургії Великоновосілківської центральної районної лікарні, Донецькому опіковому відділенні «ІНВХ» ім. В.К. Гусака», ортопедичному відділенні № 1 РРЦ їй необхідні були медикаменти, лікарські засоби та матеріали медичного призначення, без яких проведення лікування було б неможливо і які були нею придбані за власний кошт, розмір витрат становить 16 903,31 грн, які є збитками (шкодою) та відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України, підлягають відшкодуванню відповідачем у повному обсязі.
Окрім фізичної та матеріальної шкоди, неправомірними діями відповідача їй також завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторного лікування, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. 
Просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 40 000 грн.
Крім того, просила стягнути з відповідача понесені нею витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 600 грн та витрати, пов`язані з проїздом до міста Харкова для проведення експертизи та проживанням.
Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 11 лютого 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16 903,31 грн майнової шкоди, 40 000 грн моральної шкоди, 600 грн витрат на правничу допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт спричинення відповідачем ОСОБА_2 шкоди здоров`ю позивача ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження.
Позивачем ОСОБА_1 надано товарні чеки, інші платіжні доручення, що не оспорювались відповідачем, та підтверджували витрати позивача на лікування та оздоровлення, у зв`язку із спричиненою відповідачем шкодою. Суд взяв зазначені докази до уваги, виходячи з того, що витрати на лікування стали наслідками ушкодження здоров`я, отриманого 02 січня 2014 року, що підтверджується відповідними призначеннями лікарів, які містяться в її амбулаторній карті.
При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходив зі змісту ст. 23 ЦК України та того, що обов`язки, взяті на себе ОСОБА_2 до закриття кримінальної справи, щодо сприяння у лікуванні та реабілітації ОСОБА_1 , відшкодування їй витрат на лікування та реабілітацію, відповідач не виконав.
Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 19 вересня 2014 року, якою закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 , моральна шкода позивачу не відшкодована.
13 березня 2020 року відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кузнєцова О.П., звернувся з апеляційною скаргою на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 11 лютого 2020 року та просив оскаржуване рішення скасувати,  ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши на користь позивачки моральну шкоду у сумі 10 000 грн, в задоволенні решти вимог - відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні рішення судом неповно з`ясовано всі обставини справи та порушено норми процесуального та матеріального права.
Cудом першої інстанції безпідставо відмовлено у задоволенні клопотання про призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи у справі, оскільки проведене під час розгляду дослідження №368/КЕ/2017пп від 12 грудня 2018 року є неповним і неясним. Висновок експерта підтверджує наявність причинного зв`язку не з травмою, отриманою позивачкою 02 січня 2014 року, а з ускладененнями, що виникли після проведення хірургічних втручань.
4 травня 2020 року позивач ОСОБА_1 подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на те, що її доводи є надуманими, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи, надавши належну оцінку доказам та обставинам справи. 
В судове засідання апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце рогляду справи повідомлена належним чином. Подала заяву про розгляд справи у її відсутність у зв`язку зі станом здоровья.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання апеляційної інстанції тне з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Адвокат Кузнєцова О.П. направила до суду письмову заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки на території України оголошено карантин у зв`язку з поширенням особливо небезпечної інфекції корона вірус COVID-19. 
Суд, розглянувши подану представником відповідача заяву про відкладення рощгляду справи, приходить до наступних висновків:
Відповідно до Постанови КМУ від 20.05.2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» на території України послаблено протиепідемічні заходи.
Відповідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи, оскільки обґрунтування представника відповідача є не переконливими для суду.
Крім того, суд звертає увагу, що апеляційне провадження у справі відкрито 22 квітня 2020 року і за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 від 04 травня 2020 року призначено до розгляду на 26 травня 2020 року в режимі відеоконференції з Великоновосілківським районним судом Донецької області, про що сторони були повідомлені належним чином. За клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи з вищевказаних підстав від 04 червня 2020 року, суд відклав розгляд справи на 16 червня 2020 року в режимі відеоконференції.
Також суд роз`яснює представнику відповідача, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» або Державною судовою адміністрацією України (Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19»).
Водночас апеляційний суд звертає увагу учасників справи на наступне:
- постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 року №343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», яка набрала чинності з 11.05.2020 року, продовжено строк дії карантину до 22.05.2020 року та послаблено карантинні заходи, зокрема дозволено діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів (Підпункт 8 пункту 2 доповнено абзацом згідно з постановою КМУ №343 від 04.05.2020 року);
- постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», дозволено у регіонах, в яких здійснюється послаблення протиепідемічних заходів,
з 22 травня, зокрема:
- регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.
Крім того, суд зауважує, що явка учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалася, а тому, з урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1   мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог .
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
Рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам закону відповідає у повній мірі.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч.1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).
За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.п. 5, 9 постанови N 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав   позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).
Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено та підтверджено дослідженими письмовими доказами, що 02 січня 2014 року приблизно о 20 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи належним йому автомобілем «ВАЗ-21093», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , в темну пору доби, рухаючись по вулиці Леніна в смт. Велика Новосілка Великоновосілківського району Донецької області, в порушення вимог п. 19.3 Правил дорожнього руху, який зобов`язує водія у разі погіршення видимості у напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги у напрямку руху, а у разі засліплення – увімкнути аварійну світлову сигналізацію і, не змінюючи смугу руху, зупинитися. Відновлювати рух дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення. ОСОБА_2 належної уваги до зміни дорожньої обстановки не приділив, при розминовці з невстановленим транспортним засобом, який рухався у зустрічному напрямку та світлом фар погіршив видимість, продовжив рух та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка рухалася по проїжджій частині в попутному напрямку. Внаслідок наїзду пішоходу ОСОБА_1 спричинені набряк та синюшність правого гомілковостопного суглоба та нижньої третини правої гомілки, крововиливи нижньої третини високогомілкової кістки правої гомілки, гвинтоподібного осколкового перелому нижньої третини малогомілкової кістки правої гомілки, підвивиху стопи на зовні, що мають ознаки ушкоджень середнього ступеню тяжкості з довготривалим розладом здоров`я, які потребують для свого загоєння та лікування терміну понад 21-го дня (а.с. 9).
Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 19 вересня 2014 року закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням потерпілої з обвинуваченим (а.с. 9).
Як вбачається з дослідженої судом медичної документації, 28 січня 2014 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доставлено до КЗОЗ «Великоновоселівської ЦРЛ» та госпіталізовано у хірургічне відділення, де після клінічного, лабораторних та інструментальних обстежень, а також оперативного втручання встановлено діагноз: «Закритий перелом внутрішньої кісточки заднього краю правої великогомілкової кістки; нижньої третини правої малогомілкової кістки; розриви дистального міжгомілкового синдесмозу; підвивих стопи назовні». 12 лютого 2014 року хвору виписано з відділення для подальшого амбулаторного лікування.
З 22 вересня 2014 року по 06 жовтня 2014 року ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КЗОЗ «Великоновоселівської ЦРЛ» з діагнозом: «Зрощений після МОС ІНФОРМАЦІЯ_2 », де ІНФОРМАЦІЯ_3 виконана операція «видалення металоконструкції».
17 грудня 2014 року ОСОБА_1 госпіталізовано у Донецьке опікове відділення «Інституту невідкладної і відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМИ України» з діагнозом: «Трофічна посттравматична виразка ІНФОРМАЦІЯ_2 гомілки», де ІНФОРМАЦІЯ_4 виконана операція « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». 30 грудня 2014 року хвору виписано з відділення у задовільному стані на амбулаторне лікування у хірургію за місцем мешкання.
З 24 березня 2015 року. по 20 квітня 2015 року ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в ортопедичному відділенні «Республіканського реабілітаційного центра м. Донецьк» з діагнозом: «Зрощений 3-х кісточковий перелом правої гомілки. Посттравматична згинально-розгинальна контрактура правого гомілково-ступного суглобу. Порушення ходьби і опори (травма побутова автодорожня 02 січня 2014 року)».
З 21 квітня 2015 року по 26 травня 2015 року ОСОБА_1 знов проходила курс стаціонарного лікування в ортопедичному відділенні «Республіканського реабілітаційного центра м. Донецьк» з діагнозом: «Зрощений 3-х кісточковий перелом правої гомілки. Посттравматична згинально-розгинальна контрактура правого гомілково-ступного суглобу. Стійко виражений больовий синдром. Порушення функції ходьби і опори (травма побутова автодорожня 02 січня 2014 року)».
28 вересня 2016 року ОСОБА_1 , відповідно до довідки медико-соціальної комісії № АВ 0609278 встановлено III групу інвалідності.
З 28 вересня 2016 року по 12 жовтня 2016 року ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КЗОЗ «Великоновоселівської ЦРЛ» з діагнозом: «Наслідки ДТП (2014). Посттравматичний артроз, контрактура правого гомілково- ступного суглобу, нейротрофічні порушення. Інвалід 3 групи».
З 20 грудня 2016 року по 30 грудня 2016 року ОСОБА_1 знов проходила курс стаціонарного лікування у хірургічному відділенні КЗОЗ «Великоновоселівської ЦРЛ» з діагнозом: «Посттравматичний артроз правого гомілково-таранного суглобу з больовим синдромом».
Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 368-КЕ/2017/пп від 12 грудня 2018 року вбачаєтеся причинний зв`язок між отриманою 02 січня 2014 року травмою правої гомілки, що ускладнилася розвитком посттравматичної виразки, та проведеним з цього приводу оперативним втручанням (висічення та аутодермотрансплантція), що було виконано 18 грудня 2014 року в стаціонарі опікового відділення «Інституту невідкладної і відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМИ України». Отримана 02 січня 2014 року ОСОБА_1 травма правої гомілки у вигляді закритого перелому нижньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням, перелому заднього краю правої великогомілкової кістки зі зміщенням та пошкодження дистального міжгомілкового синдесмозу з підвивихом ступні назовні, в подальшому ускладнилася розвитком деформуючого артрозу правого гомілково-ступного суглобу з порушенням функції ходи та опори, - з приводу чого, згідно протоколу МСЕК № АВ 0609278 ОСОБА_1 встановлена III група інвалідності. Тобто, мається причинний зв`язок між отриманими ушкодженнями та встановленням групи інвалідності ОСОБА_1 (а.с. 185-201).
Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_4 підтвердила вказаний висновок та зазначила, що розвиток деформуючого артрозу правого гомілково-ступного суглобу з порушенням функції ходи та опори є типовим ускладненням після такого виду травм і знаходиться в прямому причинному зв`язку від отриманої травми. 
Згідно з наданими до позовної заяви товарними чеками, іншими платіжними документами, які не оспорені відповідачем, ОСОБА_1 витрачено на лікування та оздоровлення, а також на проїзд до експертної установи та проживання у м. Харкові 16 903,31 грн. Розмір матеріальних збитків, а саме витрат на лікування, проїзд у таксі та інше, підтверджено належними та допустимими доказами (т. 1, а.с. 69-92, 225-243).
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1 , як в частині відшкодувння матеріальних витрат, так і в частині спричиненої моральної шкоди, відповідні правовідносини, надав належну оцінку наданим доказам.
Суд правильно застосував матеріальний закон, оцінив зібрані докази, врахувавши преюдиційне значення згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвали Великоновосілківського районного суду Донецької області від 19 вересня 2014 року, якою закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 у зв`язку із примиренням потерпілої з обвинуваченим.
Суд встановив, що внаслідок наїзду пішоходу ОСОБА_1 спричинені тілесні ушкодження, що мають ознаки середнього ступеню тяжкості з довготривалим розладом здоров`я. Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, визнав в повному обсязі.
На підставі цього суд дійшов правильного висновку про доведення фактажно-правових підстав для такої компенсації потерпілій в ДТП позивачці. 
Апеляційний суд погоджується, що пошкодження здоров`я та довготривале лікування призвело до душевних страждань позивача, змушеної зміни звичного укладу життя, а саме змушеній необхідності докладати додаткових зусиль, пов`язаних із проходженням лікування та реабілітації, чим порушені нормальні життєві зв`язки. 
Визначення позивачем критеріїв, з яких він виходив, визначаючи обсяг немайнової шкоди, оцінено судом та суд визначив розмір моральної шкоди у розмірі 40 000 грн, навівши відповідні мотиви та деталізував їх, та виходячи з принципів співмірності, розумності, виваженості та справедливості правильно встановив обсяг присудженого немайнового відшкодування у розмірі 40 000 грн.
З вказаними висновками погоджується й суд апеляційної інстанції.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 19 вересня 2014 року закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 , у зв`язку із примиренням потерпілої з обвинуваченим.
Суд встановив, що внаслідок наїзду пішоходу ОСОБА_1 спричинені тілесні ушкодження, що мають ознаки середнього ступеню тяжкості з довготривалим розладом здоров`я. Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України визнав в повному обсязі.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Обґрунтовуючи розмір збитків, ОСОБА_1 надала суду квітанції та платіжні доручення на придбання ліків та медичні документи, якими ці ліки їй було призначено у період проходження лікування та реабілітації. 
У справі проведена комісійна судово-медична експертиза № 368-КЕ/2017/пп від 12.12.2018 року, згідно з висновком якої, встановлений причинний зв`язок між отриманими під час ДТП ушкодженнями та встановленням групи інвалідності ОСОБА_1 (а.с. 185-201).
В апеляційній скарзі відповідачем заявлено клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи, для встановлення чи є посттравматична виразка, що утворилась у ОСОБА_1 , наслідком неналежного лікування, в тому числі оперативного втручання.
Ухвалою апеляційного суду 16 червня 2020 року у задоволенні клопотання відповідача про проведення додаткової комісійна судово-медична експертиза відмовлено. 
Визначений у рішенні розмір матеріальних зитків не спростований відповідачем у встановленому законом порядку, а тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника щодо не з`ясування судом зв`язку між отриманою травмою та шкодою, що нею заподіяна позивачці.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновок судово-медичної експертизи не в повному обсязі висвітлює обставини спричинення шкоди здоров`ю позивача, не ґрунтується на законі, апеляційний суд відхиляє. Вказаний висновок є письмовим доказом, який оцінив суд відповідно до вимог процесуального закону і на спростування якого відповідачем не надано належних та допустимих доказів.
Ухвалюючи рішення щодо морального відшкодування в сумі 40 000 грн, суд навів в рішенні відповідні мотиви. Доводи апеляційної скарги відповідача в наведеній частині не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачем не надано і до суду апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.      
За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.
Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого на підставі ордера серія ДН №113921 діє адвокат Кузнєцова Оксана Петрівна, залишити без задоволення.
Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 11 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений 19 червня 2020 року.

Головуючий                                                                                  О.М. Пономарьова

Судді                                                                                             С.А. Попова

                                                                                                       Т.Б. Ткаченко