ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 641/5744/19 
Провадження № 22-ц/818/985/20      
12 березня 2020 року         
м.Харків
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Овсяннікової А.І.
суддів             - Коваленко І.П., Сащенко І.С.
учасники справи:
позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 
відповідач ОСОБА_1 
розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2019 року у складі судді Онупко М.Ю. по справі № 641/5744/19 за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначає, що 20 травня 2010 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № SAMDN52000130710277, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 4 170 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 24 червня 2019 року у відповідача перед Банком виникла заборгованість в розмірі 12 295,31 грн., з яких: 4 252,25 грн. – заборгованість за тілом кредиту; - 5 996,88 грн. – заборгованість по процентам; 984,50 грн. – пеня та комісія; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та прави надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина; 561,68 грн. – процентна складова. 
Просить стягнути заборгованість за кредитним договором №SAMDN52000130710277 від 20 травня 2010 року в розмірі 12 295,31 грн. та судові витрати.
Відповідач ОСОБА_1 проти позовних вимог заперечувала. Не заперечує, що отримала в АТ КБ «ПриватБанк» банківську картку, однак належних доказів того, що вона отримала від позивача кредитні кошти до суду не надано. Вважає, що наданий позивачем до суду розрахунок заборгованості не відповідає дійсності. Зазначає, що між сторонами не було укладено кредитний договір в письмовій формі, як того вимагає закон. Окрім того, у заяві позичальника від 20 травня 2010 року не зазначена процента ставка. Просила застосувати позовну давність.
Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN52000130710277 від 20 травня 2010 року у розмірі 4252 грн. 25 коп. та судовий збір у розмірі 672 грн. 35 коп.
В іншій частині позовні  вимоги залишено без задоволення.
Рішення мотивовано тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк звернувся до суду в межах позовної давності, а тому заборгованість за кредитом підлягає стягненню. При укладенні кредитного АТ КБ «Приватбанк» не дотримався вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк, а тому підстав для стягнення інших сум не вбачається.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов.
Банк надав відповідачу кредит, який повернуто не було, а тому виходячи з суті правочину, його відплатності проценти підлягають стягненню.
Відповідачем особисто підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна, 30 днів пільгового періоду” у якій визначено базову відсоткову ставку за користування кредитом (3 %), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості та порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів; розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо.
У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Зазначає, що у анкеті-заяві позичальника від 20 травня 2010 року процентна ставка не зазначена, умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру відсутні, а тому підстав для стягнення штрафних санкцій немає.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, які долучені до позову, були нею погоджені при підписанні анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період з часу виникнення спірних правовідносин (20 травня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26 червня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Колегія суддів, вислухав суддю – доповідача, дослідив матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву б/н від 20 травня 2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 4 170 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 24 червня 2019 року у відповідача перед Банком виникла заборгованість в розмірі 12 295,31 грн., з яких: 4 252,25 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 5 996,88 грн. – заборгованість по процентам; 984,50 грн. – пеня та комісія; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та прави надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина; 561,68 грн. – процентна складова.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що стягненню підлягає лише заборгованість за тілом кредиту, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, долучені до позовної заяви, не погоджені відповідачем.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника , підписаної відповідачем, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині зазначає, що кредитний договір є відплатним правочином та оскільки відповідач використовував кошти Банку, то застосуванню підлягає вимоги ст. 1048 ЦК України, тобто, розмір відсотків підлягає врахуванню за обліковою ставкою НБУ.
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що Умови та правила надання банківських послуг на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), на підставі яких розраховано штрафні санкції Банком. Долучений до позову Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису відповідача, а тому вважати що він був ознайомлений з даними умовами – не можна.
Анкета заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг також не містить інформації щодо відсоткової ставки та розміру пені, що підлягає застосуванню у разі несплати відповідачем коштів.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які є в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17  (№14-131цс19).
Враховуючи, що сторонами не обумовлено ціну договору, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для стягнення відсотків та штрафу.
Посилання позивача, що умови кредитування погоджені відповідачем, про що свідчить його підпис на довідці про Умови кредитування та використання кредитки «Універсальна. 30 днів пільгового періоду» за договором №SAMDN50OCT003201679 долученої до апеляційної скарги (а.с.137) - безпідставне.
Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Дана довідка подана АТ КБ «ПриватБанк» саме з апеляційною скаргою, причин неподання цієї інформації до суду першої інстанції та обґрунтування неможливості вчинення таких дій Банком не наведено.
Крім того, дана довідка свідчить про Умови використання картки за договором №SAMDN50OTС003201679 та підписана 21 травня 2010 року. 
Між тим, банк просить стягнути заборгованість за кредитним договором №SAMDN52000130710277 від 20 травня 2010 року та надає розрахунку саме стосовно цього договору.
Отже, вважати довідку, що долучена Банком до апеляційної скарги, належним доказом на підтвердження позовних вимог – не можна.
За таких обставин висновки суду щодо відсутності підстав для стягнення процентів та неустойки є обґрунтованими.
Рішення суду в іншій частині сторонами не оскаржується, а тому судом не переглядається. 
Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. 
Рішення ухвалено з дотриманням матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» – залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2019 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 березня 2020 року.
Головуючий –                                                                        А.І. Овсяннікова
Судді:                                                                                        І.П. Коваленко
                                                                                               І.С. Сащенко