Ухвала
Іменем України
 
12 травня 2020 року
м. Київ       
справа № 748/3174/18
провадження № 51-1830ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого          ОСОБА_1 ,
суддів:                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року щодо останнього,
встановив:
Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2019 року ОСОБА_5 засуджено до покарання:
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців;
- за ч. 1 ст. 310 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;
- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська центральна районна лікарня» залишено без розгляду.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задоволено частково – стягнуто з ОСОБА_5 на її користь 3 965, 25 грн матеріальної шкоди, 5000 грн моральної шкоди, а всього 8 965,25 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у провадженні.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що у травні 2018 року, у невстановлений день та час, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою незаконного посіву в заздалегідь оброблену ним земельну ділянку на території свого господарства, посіяв шляхом внесення у відкритий ґрунт насіння рослин роду Конопель та продовжував доглядати за посівом і сходами коноплі шляхом прополювання та поливу, з метою доведення їх до стадії дозрівання та подальшого використання без мети збуту. 
07 вересня 2018 року, в період часу з 15 год 55 хв. по 16 год 40 хв., працівники поліції, під час проведення огляду вказаного господарства, виявили та вилучили 19 рослин зеленого кольору у вигляді стебел з коренями, бічними гілками, листям та верхівками, які містять психо-активний компонент каннабісу - тетрагідроканнабінол і належать до рослин роду Коноплі (Cannabis).
На початку вересня 2018 року, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, перебуваючи за місцем свого мешкання, з незаконно посіяних та вирощених ним рослин конопель, назривав п`ять гілок рослин з верхівковими частинами та листям, які в подальшому переніс до житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою, де висушував та незаконно зберігав для власних потреб без мети збуту. 07 вересня 2018 року, в період часу з 15 год 55 хв. по 16 год 40 хв., працівники поліції під час проведення огляду господарства обвинуваченого, в кімнаті кухні на опалювальному пристрої - печі, виявили та вилучили п`ять гілок з верхівковими частинами та листям, які є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - каннабісом, масою в перерахунку на висушену речовину 39 г.
28 липня 2018 року, близько 14 год, діючи повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, проник на огороджену територію дачної ділянки АДРЕСА_2 , де з-під навісу таємно викрав сумку потерпілої ОСОБА_7 з особистими речами, що не мають для неї матеріальної цінності, та мобільним телефоном «Huaweі Р Smart (Fig-LXl) Dual Sim Blue», вартістю 6044 грн 07 коп., чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
Окрім цього, 28 липня 2018 року, близько 16 год 30 хв., знаходячись на АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс кулаком правої руки один удар в область задньої частини голови ОСОБА_6 , чим заподіяв легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 19 лютого 2020 рокуапеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника залишено без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2019 року -без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити вказані судові рішення та призначити ОСОБА_5 більш м`яке покарання, остаточно визначивши на підставі ч. 1 ст. 70 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки. В обґрунтування вказує, що судами належним чином не враховано ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчинених засудженим злочинів, його посередню характеристику, визнання вини у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України, та повне відшкодування завданої майнової шкоди.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК Українив касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість, є необґрунтованими з огляду на наступне.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має непогашені судимості, не працює, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 1982 року, характеристику з місця проживання, висновок органу пробації про необхідність призначення покарання лише в умовах ізоляції від суспільства, а також думку потерпілої. 
Обставиною, яка пом`якшує покарання визнано визнання вини у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 309 КК України, а обставиною, що обтяжує покарання, - рецидив злочину та скоєння злочину щодо особи похилого віку.
З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у межах санкцій статей інкримінованих йому злочинів та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначив остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань.
Залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із висновками місцевого суду, при цьому зазначив, що призначене покарання відповідає характеру і ступеню суспільної небезпеки вчинених злочинів, даним, що характеризують особу обвинуваченого і є достатнім та справедливим, з чим погоджується і колегія суддів.
Апеляційний розгляд проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для зміни судових рішень, касаційним судом не встановлено. 
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року щодо останнього. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                  ОСОБА_3