ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/10857/19	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
                    за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року (суддя Турлакова Н.В. м. Дніпро, повний текст ухвали виготовлений  10.01.2020 року) у адміністративній справі №160/10857/19 за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:
           29.10.2019 року через засоби поштового зв`язку Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту – відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області (далі по тексту – ГУНП в області), в якому просив стягнути з відповідача на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади – МВС України в особі його структурного підрозділу – Дніпропетровського державного  університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з його утриманням в університеті у розмірі 80244,17 грн. 
          Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2020 року позовні вимоги залишені без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
          З ухвалою суду першої інстанції не погодився Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Свої вимоги обґрунтував тим, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважав, що відповідно до абз.2 ч.2 ст.122 КАС України встановлюється тримісячний строк звернення з даним позовом, який є загальним для позовів суб`єкта владних повноважень, а не місяць, як вважав суд першої інстанції, посилаючись на ч.5 ст.122 КАС України, який регулює строки звернення до суду з позовами, пов`язаними з прийняттям громадян на публічну  службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Апелянт вважав помилковим застосування судом першої інстанції судової практики, викладеної у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 року у справі №340/685/19, від 10.10.2019 року у справі №140/721/19 та від 24.12.2019 року у справі №824/284/19, оскільки вважав, що питання проходження служби в Національній поліції та питання здобуття освіти у вищому навчальному закладі зі специфічними умовами навчання (військова служба) не є тотожними, відшкодування витрат на утримання пов`язане з реалізацією правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби та не пов`язано з проходженням публічної служби.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Залишаючи позовні вимоги без розгляду у зв`язку з пропуском місячного строку звернення до суду, суд першої інстанції виходив з того, що за загальним правилом строк для звернення до суду з урахуванням умов Контракту (Договору), слід обраховувати з моменту звільнення відповідача зі служби, оскільки саме з цього моменту заклад повинен був дізнатися про порушенням особою договірних умов та набуття права на звернення до суду з відповідним позовом, у зв`язку з цим суд вважав, що строк має обраховуватися з моменту прийняття наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 21.05.2018 року №134о/с про звільнення відповідача з посади. Суд першої інстанції зазначив, що позивач звернувся з позовом в порядку адміністративного судочинства 29.10.2019 року, при цьому доказів на підтвердження неможливості звернення до суду у період з 19.08.2019 року, коли ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №183/5248/18 провадження було закрито у зв`язку з тим, що дана категорія справ підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. При цьому суд послався на судову практику, викладену у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 року у справі №340/685/19, від 10.10.2019 року у справі №140/721/19, від 24.12.2019 року у справі №824/284/19-а.
Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 16.08.2016 року згідно наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ №184о/с був зарахований на навчання з 01.09.2016 року слухачем магістратури денної форми навчання за спеціальністю 081 «Право» Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, як особа, що успішно склала вступні випробування на факультет підготовки фахівців для органів досудового розслідування. 
З ОСОБА_1 01.09.2016 року був укладений Контракт №2518 про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, згідно п.3.2 якого зобов`язувався відшкодувати витрати на утримання в навчальному закладі у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчального закладу з будь-яких підстав, крім підстав, передбачених п.5 Контракту (відрахування з навчального закладу та звільнення з поліції через хворобу, підтверджене рішенням медичної комісії про непрацездатність до служби в поліції; відрахування з навчального закладу та звільнення з поліції у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
Встановлено, що наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 07.02.2018 року за №31о/с ОСОБА_1 був направлений з 12.02.2018 року до ГУНП  Дніпропетровській області.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 21.05.2018 року №134о/с ОСОБА_1 звільнений з посади слідчого слідчого відділу Новомосковського відділу поліції з 21.05.2018 року за власним бажанням.
Згідно Довідки-розрахунку фактичних витрат, пов`язаних з утриманням магістра ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ з 01.09.2016 року по 12.02.2018 року, витрати складають 80244,17 грн.
Матеріалами справи встановлено, що 11.09.2019 року позивач подав заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в якій обґрунтував пропуск строку звернення тим, що до 12.121.2018 року, а саме прийняттям Великою Палатою Верховного Суду постанови у справі №804/285/16, в якій Верховний Суд відступив від попереднього правового висновку та вважав, що спори даної категорії слід розглядати в порядку адміністративного судочинства, як такі, що пов`язані з питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на публічній службі, від моменту її прийняття на посаду до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби. У своїй заяві позивач вказував, що ним у порядку цивільного судочинства було подано позов до Новомосковського міськрайонного суду  та ухвалою суду від 21.09.2018 року у справі №183/5248/18 було відкрито провадження, однак ухвалою цього же суду від 09.08.2019 року провадження у справі було закрите у зв`язку з тим, що даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Позивач вважав, що для цієї категорії справ передбачений абз.2 ч.2 ст.122 КАС України тримісячний строк звернення до суду з позовом, а тому не пропустив строк звернення, який слід обраховувати з наступного дня, яким винесено ухвалу, якою закрите провадження у справі, тобто 09.08.2019 року.
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів ( абз.1 ч.2 ст.122 КАС України). Відповідно до ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до ч.4 ст.123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Аналізуючи докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанцій про залишення позову без розгляду.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №804/285/16 вказала, що дані спори підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.
Для такої категорії справ, ч.5 ст.122 КАС України передбачає місячний строк звернення до суду.
Як вбачається з ухвали Новомосковського міськрайонного суду від 09.08.2019 року у справі №183/5248/18 Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ подав позов у порядку цивільного судочинства до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі 30.08.2018 року, тобто до формування Верховним Судом нового правового висновку, вказана категорія справ розглядалася у порядку цивільного судочинства. 
Встановлено, що після закриття провадження у справі №183/5248/18 09.08.2019 року, Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ за допомогою засобів поштового зв`язку лише 29.10.2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, тобто зі спливом більше двох місяців, при  цьому не надав обґрунтування поважності пропуску строку на звернення до суду.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що місячний строк звернення з даним позовом слід обраховувати з 10.08.2019 року, тобто після закриття провадження у справі №183/5248/18.
Суд апеляційної інстанції критично відноситься до твердження апелянта про те, що судом першої інстанції помилково застосовано судову практику, викладену у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 року у справі №340/685/19, від 10.10.2019 року у справі №140/721/19 та від 24.12.2019 року у справі №824/284/19, оскільки проходження служби в Національній поліції України та військової служби є проходження публічної служби, визначення якої надано п.17 ч.1 ст.4 КАС України, а саме: публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військово служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади АРК, органах місцевого самоврядування. 
Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим застосування судом першої інстанції наслідків пропуску строку звернення до суду, передбачених ч.4 ст.123 КАС України, а саме, залишення позову без розгляду.
Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень, також не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що прийнята з додержання норм процесуального права.
Керуючись статями 122-123, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року у справі №160/10857/19 – залишити без змін. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до статей 328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова