ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року	Львів	Справа № 608/1686/19 пров. № А/857/5064/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді – Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,
за участю секретаря судового засідання – Цар М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 березня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Запорожець Л. М. у м. Чортків, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

                                                         ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, в якому просив визнати незаконною і скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення від 22 серпня 2019 року серії ДПО18 № 014744, а справу – закрити за відсутністю складу правопорушення.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідач протиправно притягнув його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Зазначав, що під час складення оскаржуваної постанови його не забезпечено правовою допомогою та не виконано вимог частини п`ятої статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині складення протоколу про адміністративне правопорушення, не враховано, що за кермом автомобіля перебувала його дружина – ОСОБА_2 .
Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 березня 2020 року позов задоволено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що поліцейський мав право зупиняти транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні з метою виявлення порушень митних обмежень та належним чином зафіксував вчинене позивачем адміністративне правопорушення, що виключає підстави для скасування оскаржуваної постанови.
В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Судом першої інстанції було встановлено і це підтверджується доказами, які знаходяться в матеріалах справи, що 22 серпня 2019 року начальником сектору реагування патрульної поліції №3 Олександрівського відділення поліції Знам`янського ВП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області майором поліції Безносенком Ю. О. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 014744, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною восьмою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.
Відповідно до вказаної постанови 22 серпня 2019 року о 13 год 20 хв. на автодорозі Київ-Знам`янка позивач керував автомобілем Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , який порушує митні обмеження, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб передано у користування особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною восьмою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не підтверджено жодними доказами, оскаржувану постанову винесено без відібрання письмових пояснень від позивача та його дружини, без забезпечення позивача права на правову допомогу, тому оскаржувана постанова є протиправною.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною восьмою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частина восьма статті 121).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Таким чином, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, і накладати адміністративні стягнення.
Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, 22 серпня 2019 року о 13:20 год на автодорозі Київ-Знам`янка позивач керував автомобілем Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 .
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником є компанія МВ «LAISVAUTA», яка зареєстрована у Литовській республіці.
Згідно з листом Кіровоградської митниці ДФС від 23 серпня 2019 року № 244/10/11-70/20 згаданий вище транспортний засіб був ввезений на митну територію України ОСОБА_3 25 жовтня 2018 року в митному режимі транзит через пункт пропуску Чернігівської митниці ДФС.
Частиною першою статті 95 Митного кодексу України встановлено строк транзитного перевезення для автомобільного транспорту 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).
Таким чином, зазначені документи підтверджують встановлені поліцейським під час розгляду адміністративної справи обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не поміщувала в митний режим транзиту.
Що стосується покликання позивача на протиправність нескладення відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення, то такі є безпідставними, оскільки згідно з частиною другою статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.
Більше того, відповідно до частини п`ятої статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення оспорення особою допущеного порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не покладає на уповноважену особу обов`язку зі складення протоколу про таке правопорушення.
Також апеляційний суд відхиляє доводи позивача про те, що його безпідставно було зупинено поліцейським, так як відповідно до пункту 10 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Крім того, покликання позивача на те, що на момент зупинки за кермом транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , перебувала його дружина, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки ним особисто були надані поліцейському для перевірки реєстраційні документи та підписано оскаржувану постанову, будь-які належні та допустимі докази, які б спростували зазначені факти, позивачем не надано.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною восьмою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
Відповідно до статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення інспектор поліції оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
При цьому, слід зазначити, що за приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справи і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій, зокрема, для отримання особою правової допомоги, Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено.
Отже, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність своїх дій доводити у судовому порядку з можливістю скористатись правовою допомогою.
Таким чином, при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що дає підстави для висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями 286, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-            

                                                   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області задовольнити.
Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 березня 2020 року у справі № 608/1686/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 17.06.2020