П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/89/20	
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладання штрафу

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
У січні 2020 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Держпраці у Херсонській області в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 29.11.2019 року №ХС4847/327/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами в сумі 125  190 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив про порушення порядку проведення інспекційного відвідування.
На його думку, це виразилось у тому, що інспекційне відвідування проведено за його відсутності та, відповідно, йому не були пред`явлені посвідчення інспекторів та не ознайомлено із направленням та наказом про проведення перевірки. Не було також попереджено і про проведення перевірки. Позивач стверджує, що 15-16 жовтня 2019 року йому діагностували епілептичний синдром, що підтверджується випискою з медичної картки хворого № НОМЕР_1 , а тому бути фактично присутнім під час проведення перевірки можливості він не мав. Була також відсутня і уповноважена особа ФОП ОСОБА_1 .
Далі позивач стверджує про те, що ним не було отримано акт інспекційного відвідування та повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу. Надіслано було лише спірну постанову.
По суті інкримінованого порушення позивач зазначає про відсутність в його діях відповідного складу, передбаченого абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України). На підтвердження своїх доводів указує на те, що 16.10.2019 року, тобто, на момент проведення перевірки, особа, яку виявили інспектори Головного управління Держпраці у Херсонській області, не працювала продавцем-консультантом. Позивач пояснює, що вказана особа прийшла для працевлаштування, проходження співбесіди, подання документів та ознайомлення з порядком майбутньої роботи.
Позивач вважає, що факт допуску до виконання трудових обов`язків повинен бути належним чином зафіксований у складеному акті інспекційного відвідування та доведений належними і допустимими доказами. При цьому, факт перебування особи у виробничих приміщеннях підприємства за відсутності належних доказів виконання нею трудових обов`язків не може свідчити про виникнення трудових відносин та не підтверджує фактичного допущення особи до роботи без укладення трудового договору.
На підтримку своєї позиції, позивач також посилається на заяву від 17.10.2019 року, згідно якої вказана вище особа просить прийняти її на роботу в якості продавця з 21.10.2019 року. Згідно наказу №6 від 21.10.2019 року дану особу прийнято на роботу до ФОП ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, позов ФОП ОСОБА_1 задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єкт владних повноважень, на якого в силу ч.2 ст.77 КАС України покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не довів порушення позивачем законодавства про працю.
Також суд першої інстанції зазначив про те, що відповідач не надав належні докази повідомлення ФОП ОСОБА_1 про розгляд справи про накладення штрафу, що, на думку суду, є порушенням п.3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (далі – Порядок №509).

Водночас, суд першої інстанції критично оцінив доводи позивача, що його не повідомили про проведення інспекційного відвідування та про документи, на підставі яких проводиться відповідна перевірка. До такого висновку суд першої інстанції дійшов за результатом дослідження аудіо та відеозапису телефонної розмови інспектора Головного управління Держпраці у Херсонській області ОСОБА_2 , де остання повідомила позивача про проведення інспекційного відвідування інспекторами, повідомила прізвища, посади, реквізити направлення про проведення перевірки.
Понад те, суд першої інстанції вказав, що інспектор запропонував ОСОБА_1 під`їхати до місця проведення перевірки з метою участі у її проведенні, але останнім було повідомлено, що не зможе прибути та вказав, що усі необхідні документи надасть його мати, яка зараз підійде.
Суд також вважав безпідставними доводи позивача, що суб`єкт владних повноважень не направляв йому акт інспекційного відвідування, оскільки матеріали справи містять докази його надсилання, але, відповідно до рекомендованого поштового відправлення, акт повернутий, у зв`язку із неможливістю його вручення.
До того ж, суд, проаналізувавши «Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» (далі – Порядок №823), дійшов висновку про дотримання суб`єктом владних повноважень його вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління Держпраці у Херсонській області подало апеляційну скаргу в якій, покликаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що докази, які містяться в матеріалах справи, у сукупності підтверджують вину позивача щодо фактичного допуску ним працівника до роботи без оформлення трудового договору, відповідальність за яке передбачене абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.

З приводу ненадання належних доказів повідомлення ФОП ОСОБА_1 про розгляд справи про накладення штрафу апелянт вважає, що у нього відсутній такий обов`язок, оскільки Порядок №509, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачає таких дій.
Поряд з цим, апелянт зазначає, що п.3 Порядку №509 передбачає обов`язок суб`єкта владних повноважень розглянути справу про накладення штрафу у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою, зокрема, акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.
За ствердженням апелянта, даний пункт Порядку №509 був ним дотриманий, а тому висновок суду першої інстанції з приводу порушення п.3 Порядку №509 є необґрунтованим.

Представник ФОП ОСОБА_1 25 травня 2020 року отримала ухвалу про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги та зазначила, що відзив на скаргу буде надіслано на електронну адресу суду у встановлений ухвалою строк (а.с.170-171, 173).
Однак, до теперішнього часу, від ФОП ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.
ФОП ОСОБА_1 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців 08.10.2007 року. Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах. Свою підприємницьку діяльність позивач здійснює за адресою: АДРЕСА_1 магазині АДРЕСА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 17.04.2018 року №145 було створено робочу групу з питань легалізації оплати праці та зайнятості населення, повноти сплати внесків до соціальних фондів Суворовського району м. Херсона. Цією робочою групою були проведені обстеження суб`єктів підприємницької діяльності, зокрема, ФОП ОСОБА_1 щодо виявлення фактів неоформлення трудових відносин між роботодавцем та найманими працівниками. За наслідком проведеного обстеження складений акт від 26.07.2019 року, в якому робочою групою зафіксовано громадянина ОСОБА_3 працюючого в якості стажера у ФОП ОСОБА_1 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (лист виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради від 06.08.2019 року №2-7-172/0) (а.с.49-50).

На підставі даного листа виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради від 06.08.2019 року № 2-7-172/0, заступник начальника Головного управління Держпраці у Херсонській області прийняв наказ № 1017 від 08.10.2019 року «Про проведення інспекційного відвідування».
Цим наказом головним державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління з питань праці Казиміру Миколі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було доручено проведення інспекційного відвідування, зокрема, ФОП ОСОБА_1 з 09.10.2019 року по 23.10.2019 року (а.с.51).
08.10.2019 року видано направлення на проведення інспекційного відвідування за №995 (а.с.52).
На підставі вказаних документів, 09.10.2019 року інспектори прибули до ФОП ОСОБА_1 для проведення інспекційного відвідування у магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 у магазині був відсутній, про початок інспекційного відвідування, про реквізити направлення на проведення перевірки, його було повідомлено телефоном, що зафіксовано аудіо та відеозаписом приєднаним до матеріалів справи (а.с.47). Позивачу було запропоновано під`їхати до місця проведення перевірки з метою участі в інспекційному відвідуванні, але він відповів, що не зможе приїхати до місця проведення перевірки та повідомив, що усі необхідні документи надасть його мати, яка зараз підійде.
Після чого інспектори встановили, що у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » працювали дві особи:
-          працевлаштований у ФОП ОСОБА_1 – продавець ОСОБА_5 (наказ про прийняття на роботу від 20.04.2016 року №2 та повідомлення до ДФС №1600037372);
-          продавець-консультант – ОСОБА_3 з яким відсутній трудовий договір з ФОП ОСОБА_1 .

За наслідками проведеного контрольного заходу, Головне управління Держпраці у Херсонській області склало акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ХС 4847/327/АВ від 16.10.2019 року у висновках якого зазначено про порушення ФОП ОСОБА_1 ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме: допуск до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

          Далі, 16.10.2019 року інспектори Головного управління Держпраці у Херсонській області знову відвідали місце здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 з метою вручення йому акту інспекційного відвідування, але позивача на місці не було.
          Акт інспекційного відвідування було надіслано поштою на адресу реєстрації ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується поштовою накладною №73002200636351 від 16.10.2019 року (а.с.55-56).
          У зв`язку з тим, що протягом 7 робочих днів від ФОП ОСОБА_1 не надійшов підписаний примірник акту, інспектором 24.10.2019 року складено акт про відмову від підпису №ХС 4847/327/АВ-ВП та винесено припис про усунення виявлених порушень №ХС4847/327/АВ/П, які були направлені позивачу цього ж дня (а.с.57-59).
          Далі, у зв`язку з ненадходженням від ФОП ОСОБА_1 підписаного примірника припису, інспектором 01.11.2019 року складено акт про відмову від його підпису №ХС 4847/327/АВ-ВП. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, даний акт про відмову від підпису був отриманий позивачем 05.11.2019 року (а.с.60 об.).

           17.10.2019 року суб`єктом владних повноважень було складено повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, яке було надіслано поштою 18.10.2019 року (а.с.61-62).

За результатами розгляду справи, Головне управління Держпраці у Херсонській області 29.11.2019 року прийняло постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХС4847/327/АВ/П/ТД-ФС, якою, на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 125  190 грн. (а.с.63).

Не погоджуючись з даною постановою позивач 16.12.2019 року оскаржив її в адміністративному порядку до Головного управління Держпраці у Херсонській області. Однак дана скарга листом Головного управління Держпраці у Херсонській області від 15.01.2020 року №01-08/111 була залишена без задоволення (а.с.69).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апелянта та висновків суду першої інстанції.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на таке.
За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.
Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір – це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.
Частина 3 цієї статті передбачає, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Буквальне тлумачення норми статті 24 КЗпП України дає підстави для висновку, що порушення вимог частини третьої цієї статті матиме місце за умови встановлення факту неукладення трудового договору між такою особою і працівником та/або неповідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за умови фактичного виконання працівником трудових функцій.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок №823, який був прийнятий 21.08.2019 року та набрав чинності 30.08.2019 року.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України, визначено Порядком № 509.

У силу приписів частини другої ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З огляду на вказане, правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, та як наслідок – накладення штрафу у розмірі, встановленому частиною другою статті 265 КЗпП України.

Як свідчать матеріали справи, приймаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу №ХС4847/327/АВ/П/ТД-ФС від 29.11.2019 року суб`єкт владних повноважень виходив з того, що ФОП ОСОБА_1 допустив працівника ОСОБА_3 до роботи продавцем-консультантом без оформлення з ним трудового договору та, відповідно, не подав повідомлення про прийняття працівника на роботу до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем свого обліку.

У свою чергу, позивач, не погоджуючись з цим, зазначає про те, що 16.10.2019 року (день проведення перевірки), ОСОБА_3 , дійсно, перебував у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Але позивач стверджує, що дана особа не працювала продавцем-консультантом, а прийшла для працевлаштування, проходження співбесіди, подання документів та ознайомлення з порядком майбутньої роботи.

Суд першої інстанції вважав недоведеним з боку суб`єкта владних повноважень факт допуску вказаної особи до роботи без оформлення трудового договору. Суд вважав, що з наданого суб`єктом владних повноважень відеозапису неможливо зрозуміти, що відповідають особи, які знаходяться у приміщенні, чітко чути лише голоси інспекторів. На думку суду, на відео відсутні будь-які дії ОСОБА_3 з яких можна було б зробити висновок, що він обслуговує покупців, не знято його чіткі особисті пояснення щодо мети перебування у вказаному магазині.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції та дослідивши, наданий суб`єктом владних повноважень відеозапис, суд апеляційної інстанції встановив таке (а.с.47).
З відеофайлу №VID_20191009_150345 вбачається, що інспектори зайшли до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де представившись, пред`явили свої посвідчення та повідомили про проведення інспекційного відвідування. У даному магазині, окрім інспекторів, знаходилися ще дві особи – продавець ОСОБА_5 – працевлаштований у ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який повідомив що перебуває у магазині на стажуванні вже два тижні. Теж саме підтвердив і ОСОБА_5 .
З наступного відеофайлу №VID_20191009_151916 можна побачити як ОСОБА_3 виконує роботу, а саме: виносить та заносить до магазину товар.

На відеофайлі №VID_20191009_152058 Гарнага А ОСОБА_6 , на питання інспектора, повідомляє, що його робочий день починається о 8 год. та закінчується о 18:00 год.

Також матеріали справи містять опитувальний лист, який був наданий ОСОБА_3 під час інспекційного відвідування та який ним був особисто заповнений.
У даному листі ОСОБА_3 відповів на поставлені питання, зокрема, про те, що його роботодавцем є «Сантехопт», виконання роботи доручає начальник, заробітну плату виплачують два рази на місяць, працює з кінця вересня, визначено постійне робоче місце, до початку роботи проведено інструктаж з техніки безпеки, ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.70).

Отже, суд апеляційної інстанції вважає доведеним факт допуску позивачем особи до роботи без оформлення трудового договору та, відповідно, наявності правових підстав для накладення штрафу, передбаченого ч.2 ст.265 КЗпП України.

Незважаючи на те, що позивач заперечує будь-які трудові відносини з ОСОБА_3 матеріали справи містять цивільно-правову угоду від 27.09.2019 року, укладену між ними. Відповідно до предмета даної угоди позивач доручає, а ОСОБА_3 бере на себе зобов`язання надати послуги продавця-консультанта (стажер). Слід також зазначити, що термін дії цієї угоди не визначений.

Колегія суддів вважає, що за цією цивільно-правовою угодою фактично ОСОБА_3 допущено до виконання трудових обов`язків без оформлення трудового договору відповідно до вимог законодавства про працю.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частин 1, 2 статті 29 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI, студенти вищих та учні професійно-технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, мають право проходити стажування за професією (спеціальністю), за якою здобувається освіта, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, на умовах, визначених договором про стажування у вільний від навчання час. Метою стажування є набуття досвіду з виконання професійних завдань та обов`язків, удосконалення професійних знань, умінь та навичок, вивчення та засвоєння нових технологій, техніки, набуття додаткових компетенцій. Порядок укладення договору про стажування та типову форму договору затверджує Кабінет Міністрів України. Строк стажування за договором не може перевищувати шести місяців. Запис про проходження стажування роботодавець вносить до трудової книжки. Стажування проводиться за індивідуальною програмою під керівництвом працівника підприємства, установи, організації, який має стаж роботи за відповідною професією (спеціальністю) не менш як три роки.
Умови та порядок проходження стажування визначені у постанові Кабінету Міністрів України № 20 від 16 січня 2013 року.
Проте, позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин щодо укладення договору про проходження стажування працівником ОСОБА_3 .
Позивачем не внесено запису до його трудової книжки про проходження ним стажування.
Відсутні докази того, що ОСОБА_3 є студентом вищого чи учнем професійно-технічного навчального закладу, як і відсутні індивідуальна програма стажування та договір про його стажування.

Відповідно до частини 1 статті 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.
Можливості роботодавця проводити стажування працівника перед прийняттям його на роботу, не передбачено.

Наступною підставою для задоволення позову та скасування спірної постанови про накладення штрафу суд першої інстанції зазначив порушення вимог Порядку №509, а саме: на думку суду, відповідач не надав належні докази повідомлення ФОП ОСОБА_1 про розгляд справи про накладення штрафу.

З цього приводу колегія суддів зазначає таке.

Норми Порядку №509, у редакції чинній на момент проведення інспекційного відвідування, зазнали відповідних змін з 30.08.2019 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019 року.

Відповідно до пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи накладаються на підставі:
рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;
акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;
акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;
акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;
акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Так, у силу вимог пункту 3 Порядку №509 (у редакції Постанови №823 від 21.08.2019 року) справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.
Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
У відповідності до пункту 4 Порядку №509 (у редакції Постанови №823 від 21.08.2019) під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Як свідчать матеріали справи, повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю від 17 жовтня 2019 року №01-08/1/3493 було надіслано рекомендованим листом, як того вимагає абз.2 п.3 Порядку №509. Це підтверджується фіскальним чеком від 18 жовтня 2019 року (а.с.61-62).
Варто відзначити, що наведена норма законодавства вимагає від органу держпраці направлення на адресу суб`єкта господарювання саме рекомендованого листа без отримання зворотного повідомлення про його вручення.
Отже, висновок суду, що відповідачем не надані докази надіслання такого повідомлення є такими, що не ґрунтуються на приписах пункту 3 Порядку №509.
Суд апеляційної інстанції, провівши порівняльний аналіз редакцій Порядку №509 встановив, що пункти 5-8 цього Порядку, які передбачали обов`язкове письмове повідомлення суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу та участь такого суб`єкта господарювання або роботодавця під час розгляду справи, були виключені згідно з Постановою №823 від 21.08.2019 року.

Окрім того, колегія суддів вважає, що суб`єкт владних повноважень дотримався вимог Порядку №509 та розглянув справу (29.11.2019 року) на 44 день з дня складення акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ХС 4847/327/АВ від 16.10.2019 року.

Доводи позивача, що його не повідомили про проведення перевірки, про документи, на підставі яких проводиться відповідна перевірка, а також ненаправлення йому акту інспекційного відвідування суд першої інстанції не прийняв до уваги, вважаючи, що суб`єкт владних повноважень діяв на підставі та в межах Порядку №823.
Позаяк, рішення суду в цій частині позивачем не оскаржено, відсутні підстави для надання правової оцінки вказаним обставинам.

Крім того, слід зазначити, що позивач у позові акцентував увагу на тому, що 15-16 жовтня 2019 року йому діагностували епілептичний синдром, що підтверджується випискою з медичної картки хворого № НОМЕР_1 , а тому бути фактично присутнім під час проведення перевірки можливості він не мав.
Колегія суддів дослідивши дану виписку встановила, що дата направлення та надходження позивача в стаціонар є 28 жовтня 2019 року, усі дослідження позивач проходив з 29 по 31 жовтня 2019 року, а тому такий довід позивача є необґрунтованим (а.с.11-15).

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи.
Відповідно до вимог ст. 317 КАС України, дані обставини є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.10 ч.6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності і справа була розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для касаційного оскарження даного рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Херсонській області – задовольнити.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року – скасувати.
Ухвалити у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладання штрафу нове рішення – про відмову в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач – суддя                                                            І. О. Турецька

                      суддя                                                            Л. В. Стас

                      суддя                                                            Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 11.06.2020 року.