Ухвала
 
30 квітня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 712/16433/19
провадження № 61-7243ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 про стягнення коштів у розмірі 11 000,00 грн.
 
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що він звернувся до відповідача, як адвоката, за правовою допомогою. ОСОБА_2 повідомив йому, що послуги по вирішенню справи, включно з підготовкою документів, представництвом у суді та ДВС, будуть коштувати 11 000 грн. Позивач вказував, що зазначену суму він перерахував на карточку відповідача № НОМЕР_1 у ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується квитанціями від 19 лютого 2015 року, 13 березня 2015 року та 
20 березня 2015 року. Після перерахування коштів, відповідач тривалий час не відповідав на дзвінки, послуги з правової допомоги йому не надавав. Оскільки вказані кошти відповідачем не повернуті йому, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь 11 000,00 грн. 
 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 24 березня 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2020 року -залишено без змін.
 
16 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 березня 2020 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Предметом позову у цій даній справі є стягнення коштів, тобто ціна позову становить 11 000,00 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином 
(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», заява № 47921/08, від 09 жовтня 2018 року). 
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
З урахуванням вказаного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:	В. В. Сердюк   А. І. Грушицький   І. М. Фаловська