Ухвала
Іменем України 
6 квітня 2020 року
м. Київ
провадження № 51-1657 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого –       ОСОБА_1 ,
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 2 грудня 2019 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 6 лютого 2020 року.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 2 грудня 2019 року
 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
 
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
 
Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 та стягнуто із ОСОБА_5 3000 гривень моральної шкоди, а також 2000 гривень витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги.
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 6 лютого 2020 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 2 грудня 2019 року - без змін.
 
За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що він 25 червня 2018 року близько 16 год. в с. Заріччя Надвірнянського району Івано-Франківської області, перебуваючи на території суміжних господарств, що по вул. Незалежності, в ході словесного конфлікту, який виник на побутовому ґрунті через неприязні відносини, діючи умисно, садовими ножицями наніс ОСОБА_6 один удар в ділянку голови та спричинив тілесні ушкодження, а саме: синець тім`яної ділянки, подряпини лівого передпліччя, що згідно висновку експерта № 208 від 30 червня 2018 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.
 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі захисник просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду скасувати і закрити кримінальне провадження.
Захисник не погоджується із кваліфікацією дій засудженого ОСОБА_5 , вважає що його вина у вчиненні кримінального правопорушення не доведена допустимими доказами. 
Вказує, що судом безпідставно було стягнуто на користь потерпілого моральну шкоду, оскільки будь-яких протиправних дій ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_6 не вчиняв, а тому й не міг спричинити їй шкоду.
В решті наводить доводи, які стосуються неповноти судового розгляду, незгоди з даною судами оцінкою доказів та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. 
Крім того зазначає, що  апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, допущені помилки не виправив та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Мотиви Суду
 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
 
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок. Аргументи захисника щодо неповноти судового розгляду, незгоди з даною судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів стосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що виходячи з вимог ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
 
Разом із тим при перевірці судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яким його засуджено.
 
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Зміст обставин і доказів докладно наведено у вироку.
 
Доводи сторони захисту щодо кваліфікації дій та заперечення винуватості засудженого були предметом ретельної перевірки судів першої та апеляційної інстанцій і знайшли належну оцінку у судових рішеннях.  
 
Захисник не погоджується із тим, що засудженим ОСОБА_5 було вчинено дії, в результаті яких потерпіла ОСОБА_6 отримала легкі тілесні ушкодження, та які відповідають ознакам складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
 
Натомість, зі змісту вироку вбачається, що місцевий суд, дослідивши покази потерпілої ОСОБА_6 , показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , висновок експерта про отримання легких тілесних ушкоджень, протоколи пред`явлення для впізнання та обшуку, врахувавши показання дружини та онуки засудженого,  прийшов до обґрунтованого висновку  про  вірну кваліфікацію дій   ОСОБА_5   за ч. 1 ст. 125 КК України.
 
Із вказаними висновками про кваліфікацію дій та доведення винуватості ОСОБА_5 у заподіянні потерпілій ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень погодився й суд апеляційної інстанції.
 
Твердження захисника про те, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 ґрунтуються на недопустимих доказах, були предметом дослідження судів, та визнані безпідставними з огляду на таке. 
 
Стаття 86 КПК України визначає, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, а у свою чергу недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
 
Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення. Це питання є оціночним, суб`єктивним і залишається на його розсуд.  
 
Ухвалюючи вирок, місцевий суд, відповідно до ст. 89 КПК України, вирішив питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті, та вказав, щодокази у даному кримінальному провадженні було зібрано відповідно до вимог кримінального процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення. Тому  доводи касаційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу. 
 
Крім цього, сторона захисту не погоджується із стягненням на користь потерпілої моральної шкоди.
 
Варто вказати, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. 
 
Положенням ч. 1 ст. 129 КПК України визначено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.  
Зі змісту вироку вбачається, що задовольняючи частково вимоги цивільного позову потерпілої, суд врахував, що ОСОБА_6 в результаті протиправних дій ОСОБА_5 перенесла фізичний біль, переживання за своє здоров`я, душевні хвилювання, стрес, що призвело до порушення звичного способу та ритму її життя,  прийшов до висновку про стягнення із останнього моральної шкоди в розмірі 3000 гривень.
 
Апеляційний суд,  перевіряючи рішення в цій частині,  погодився із тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заявленого потерпілою цивільного позову, при цьому дотримався засад розумності, виваженості, справедливості та врахувавши майновий стан обвинуваченого.
 
При розгляді апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляційної скарги, зокрема й щодо неповното судового розгляду, незгоди з даною судами оцінкою доказів та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Крім цього вказав, що під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, було створено необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, безпосередньо досліджено докази у справі та перевірено усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
 
Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у цьому кримінальному провадженні не було допущено.
 
Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника немає.
 
З цих підстав Суд постановив:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 2 грудня 2019 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 6 лютого 2020 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                             ОСОБА_3