ПОСТАНОВА
Іменем України

04 березня 2020 року 
Київ
справа №724/1009/17
касаційне провадження №К/9901/33878/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                 Єзерова А.А., Саприкіної І.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на постанову Хотинського районного суду Чернівецької області від 15.08.2017 (головуючий суддя: Єфтеньєв О.Г.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09.10.2017 (головуючий суддя: Залімський І.Г., судді: Сушко О.О., Смілянець Е.С.) у справі №724/1009/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2017 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - ГУПФУ в Чернівецькій області або відповідач), в якому просив:
визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у неврахуванні при розрахунку середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії суми заробітку за 2001-2005 роки, які вказані в довідці ТОВ «Уренгойпромстроймонтаж» від 30.06.2006, та у незарахуванні до його загального трудового стажу наявний стаж роботи на Крайній Півночі з коефіцієнтом 1,5 після 01.01.1991;
зобов`язати відповідача врахувати для обчислення пенсії ОСОБА_1 розрахунок середньомісячної заробітної плати суми заробітку за 2001-2005 роки, яка вказана в довідці ТОВ «Уренгойпромстроймонтаж» від 30.06.2006, а також зарахувати до його загального трудового стажу наявний стаж роботи в районі Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з коефіцієнтом 1,5 після 01.01.1991.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після 01.01.1991 останній працював в районі Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а тому стаж його роботи має бути обчислений із застосуванням коефіцієнту кратності. Також позивач стверджує, що при обчисленні розміру пенсії має бути врахований отриманий ним заробіток у період 2001-2005 роки, зазначений у довідці від 30.06.2006, виданій ТОВ «Уренгойпромстроймонтаж».
Постановою Хотинського районного суду Чернівецької області від 15.08.2017, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09.10.2017, адміністративний позов задоволено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при визначенні середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії позивача має бути врахована довідка                               ТОВ «Уренгойпромстроймонтаж» від 30.06.2006, а стаж роботи позивача на Крайній Півночі повинен бути зарахований до його загального трудового стажу з коефіцієнтом 1,5. Суди відзначили, що позивач, працюючи в районі Крайньої Півночі та в місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі, користувався пільгами, передбаченими Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а тому наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судами норм матеріального права просить суд касаційної інстанції скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору. Скаржник зазначив, що судами не надана правова оцінка доводам пенсійного органу про невідповідність довідки                                       ТОВ «Уренгойпромстроймонтаж» від 30.06.2006, яку позивач просить врахувати при обчисленні розміру його пенсії. Також рішення судів не містять правового обґрунтування щодо необхідності врахування відомостей, зазначених у цій довідці, для обчислення пенсії позивача.
Щодо обчислення трудового стажу позивача із застосуванням коефіцієнта кратності, то скаржник вказав на те, що умовою для застосування кратності при розрахунку стажу є факт укладення трудового договору  на строк не менше аніж 3 роки. Відтак, з огляду на відсутність такого договору, немає підстав для застосування кратності при обчисленні трудового стажу позивача.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.11.2017 відкрито касаційне провадження у справі.
15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і    набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким    КАС України    викладено в новій редакції.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого    Закону    передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У березні 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
В порядку статті 31 КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 18.06.2019 визначений новий склад суду.
Ухвалою Верховного Суду від 03.03.2020 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
Позивач право на подачу відзиву на касаційну скаргу не скористався.
Верховний Суд переглянув оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог частини третьої статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судами, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та встановив таке. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у період з 23.10.2000 по 31.03.2006 (5 років 5 місяців 8 днів) працював у ТОВ «Уренгойпромстроймонтаж»      м. Новий Уренгой Тюменської Області РФ на посаді електрозварювальника 5-го розряду по вахтово-експедиційному методу праці за трудовим договором, що підтверджується інформацією, зазначеною у копії трудової книжки серія НОМЕР_1 від 28.01.1980.
Пільгова пенсія за Списком №2 з підстав, визначених пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначена позивачу з 19.06.2015 на підставі судового рішення у справі №724/129/16-а, яке набрало законної сили. Пенсія призначена в розмірі 949 грн.
З огляду на те, що відповідачем при призначенні позивачу пільгової пенсії не було враховано у її складі середньомісячної заробітної плати, отриманої ОСОБА_1 за період  2001 - 2005 роки під час роботи у ТОВ «Уренгойпромстроймонтаж», а також трудовий стаж за період роботи в районі Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі (2000 - 2006 роки), обчислений без застосування кратності, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії.
Листом №624/25 від 07.04.2017 позивачу відмовлено у обчисленні стажу із застосуванням коефіцієнту кратності з тих підстав, що після 01.01.1992 не застосовується пільгове обчислення стажу. 
Також листом №715/К-11 від 29.12.2016 відповідач повідомив ОСОБА_1 про неможливість врахування для обчислення розміру пенсії відомостей, зазначених у довідці ТОВ «Уренгойпромстроймонтаж» від 30.06.2006, оскільки зазначена довідка видана із порушенням вимог діловодства, зокрема, відсутній номер її видачі, а також наявні розбіжності щодо підстав її видачі.
Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд зазначає таке.
Щодо обчислення стажу роботи позивача в районі Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, із застосуванням коефіцієнту кратності, Верховний Суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
За правилами абзаців першого та другого пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ від 10.02.1960), постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 №1908-VІІ «Про розширення пільг на осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і у місцевостях, що прирівнюються до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ від 26.09.1967).
Абзацом третім пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Статтями 1-4 Указу від 10.02.1960 передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій наступних пільг: виплату надбавок до заробітної плати; надання додаткових відпусток; можливість об`єднання відпусток, але не більш як за три роки; виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) в разі тимчасової втрати працездатності.
У статті 5 цього Указу зазначено про надання додаткових пільг, в тому числі щодо зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком або по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.
Статтею 3 Указу від 26.09.1967 встановлено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10.02.1960, з п`яти до трьох років та надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.
Про надання пільг, передбачених статтями 1-4 Указу від 10.02.1960, незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, а пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10.02.1960, - за умови укладання трудового договору, йдеться також в Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року №530/П-28 (далі - Інструкція).
За змістом пункту 7 Інструкції трудові договори на певний строк (три або два роки) укладаються у письмовій формі міністерствами, відомствами, центральними установами, а також підприємствами, установами та організаціями, які розташовані в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з працівниками, які прибули на роботу в ці місцевості з інших районів держави.
Згідно з пунктом 6 Інструкції пільги, передбачені Указами від 10.02.1960 і від 26.09.1967, надаються працівникам експедицій, цілорічних партій, нафторозвідок, загонів, які розташовані (базуються) у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також працівникам експедицій та інших геологорозвідувальних і топографо-геодезичних організацій, які розташовані (базуються) поза районами Крайньої Півночі і місцевостями, прирівняними до районів Крайньої Півночі, направленим на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, в цілорічні партії, нафторозвідки, загони.
Відповідно до пункту 5.9 Основних положень про вахтовий метод організації робіт, затверджених постановою Держкомпраці СРСР, Секретаріату ВЦРПС та Міністерства охорони здоров`я СРСР від 31.12.1987 № 794/33-82, працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу від 10.02.1960.
Отже, на працівників, які працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10.02.1960, а додаткові пільги, передбачені статтею 5 цього Указу, зокрема, зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються.
За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, Верховний Суд приходить до висновку, що на позивача не поширюється пільгове обчислення страхового стажу, оскільки він не укладав строковий трудовий договір на роботу на Крайній Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а працював вахтово-експедиційним методом в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, та в районах Крайньої Півночі (м. Новий, Уренгой Тюменської Області РФ).
Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносин викладена у постановах Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №338/357/15-а, від 13.04.2016 у справі №21-5592а15 та Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №338/1152/14-а, від 11.12.2018 у справі №338/1096/15-а, від 14.03.2019 у справі №343/859/15-а та від 16.10.2019 у справі №176/797/14-а.
Відтак, зважаючи на відсутність у позивача права на пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10.02.1960, суд касаційної інстанції не погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині.
Відповідно до частини першої    статті 351 КАС України    підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною третьою вказаної статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
За таких підстав, коли суди повно і правильно встановили обставини справи, проте неправильно тлумачили закон, який підлягав застосуванню, судові рішення підлягають скасуванню в цій частині з ухваленням у скасованій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Щодо врахування при обчисленні розміру пенсії заробітку, отриманого позивачем у період 2001-2005 роки, на підставі довідки ТОВ «Уренгойпромстроймонтаж» від 30.06.2006, касаційний суд зазначає таке.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, підставою для неврахування зазначеної довідки при обчисленні розміру пенсії слугував висновок пенсійного органу про невідповідність її вимогам діловодства, а також наявність розбіжностей щодо підстав її видачі. З метою встановлення достовірності видачі цієї довідки, пенсійним органом було скеровано до Російської Федерації запит, за результатами розгляду якого отримано відповідь від 15.12.2016 №17688-12 про неможливість уточнення даних, зазначених у ній, у зв`язку із відсутністю первинних документів.
Про зазначені обставини відповідач неодноразово наголошував при розгляді справи у  суді першої та апеляційної інстанцій, проте оцінка цим доводам судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не надавалася.
Більш того, рішення судів не містять правового обґрунтування необхідності врахування відомостей, зазначених у довідці ТОВ «Уренгойпромстроймонтаж», при обчисленні позивачу розміру пенсії.
Не можна залишити без уваги і те, що довідка ТОВ «Уренгойпромстроймонтаж» від 30.06.2006 взагалі відсутня у матеріалах справи, а згідно інформації, відображеної у листі  про повернення пенсійної справи, мова йде про довідку від 30.03.2006, тобто про інший документ (а. с. 120), який наявний в матеріалах справи (а.с. 104).
Верховний Суд наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи з метою  ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.
Відповідно до частини четвертої статті 11 КАС України (у редакції, чинній на момент розгляду справи), яка кореспондується з частиною 4 статті 9 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017), суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Згідно з частиною першою статті 138 КАС України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.
Водночас Верховний Суд звертає увагу на те, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог статті 161 КАС України (у наведеній вище редакції) під час прийняття постанови суд, зокрема, вирішує: 
чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 
чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що обов`язок встановлення фактичних обставин у конкретній справі законодавцем покладається саме на адміністративний суд, який насамперед має з`ясувати предмет спору та відповідно визначити обставини, які необхідно встановити для правильного його вирішення.
За змістом статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставин, які мають значення для вирішення справи
Тобто, обґрунтованим рішення слід вважати тоді, коли: 1) суд повністю вияснив обставини, що мають значення для справи; 2) коли ці обставини доказані; 3) коли висновок суду відповідає викладеним у рішенні обставинам справи.
Обґрунтованість судового рішення - це його внутрішня якість. Обґрунтованим є таке рішення, в якому відбите повне, всебічне і об`єктивне з`ясування дійсних обставин справи, їх доведеність та досягнення істинності висновків суду - відповідність їх фактичній стороні справи і вимогам закону.
Виходячи з цього, в поняття обґрунтованості зазвичай включають два моменти: повнота дослідження судом всіх матеріалів справи і достовірність висновків суду про обставини, що покладені в основу рішення.
Верховний Суд зазначає, що як акт правосуддя рішення суду має чітко підтверджувати існування і суть спірних правовідносин.
У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Верховний Суд зазначає, що без встановлення зазначених обставин неможливо правильно вирішити спір по суті.
Згідно із частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Отже, для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу в їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Таким чином, у випадку відсутності обґрунтованих сумнівів у достовірності довідки, виданої ТОВ «Уренгойпромстроймонтаж», попередньої встановивши якої саме, суду необхідно навести правове обґрунтування щодо необхідності здійснення обчислення розміру пенсії з врахуванням заробітку, зазначеного у ній.
Частиною другою статті 353 КАС України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. 
За наведених вище підстав, справа в частині позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у неврахуванні при розрахунку середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії суми заробітку за 2001-2005 роки, які вказані в довідці ТОВ «Уренгойпромстроймонтаж» від 30.06.2006, та зобов`язання врахувати цю довідку при обчисленні розміру пенсії - скасувати з направлення справи в цій частині до суду першої інстанції на новий розгляд.
Керуючись статтями    345,    349,    351,    353, 355,    356 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області задовольнити частково.
Постанову Хотинського районного суду Чернівецької області від 15.08.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09.10.2017 у справі №724/1009/17 в частині задоволених позовних вимог про визнання неправомірними дій ГУПФУ в Чернівецькій області у незарахуванні до загального трудового стажу ОСОБА_1 наявний стаж роботи на Крайній Півночі з коефіцієнтом 1,5 після 01.01.1991 та зобов`язання зарахувати цей стаж з коефіцієнтом кратності 1,5 - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Постанову Хотинського районного суду Чернівецької області від 15.08.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09.10.2017 у справі №724/1009/17 в частині задоволених позовних вимог про визнання неправомірними дій ГУПФУ в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у неврахуванні при розрахунку середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії суми заробітку за 2001-2005 роки, які вказані в довідці ТОВ «Уренгойпромстроймонтаж» від 30.06.2006, та зобов`язання врахувати цю довідку при обчисленні розміру пенсії - скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                                     С. М. Чиркін
                                                                                                                 А. А. Єзеров
                                                                                                       І. В. Саприкіна