Справа № 130/204/20
Провадження № 22-ц/801/899/2020
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року	Справа № 130/204/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач), 
суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В. П., 
за участю секретаря судового засідання Богацької О. М., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за скаргою Федишена Романа Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на дії державного виконавця під час виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, 
за апеляційною скаргою  Федишена Романа Володимировича , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 лютого 2020 року, постановлену у складі судді Шепель К. А. в приміщенні суду в м. Жмеринка, - 
в с т а н о в и в :
У січні 2020 року  Федишен Р. В. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця під час виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у Староміському відділі державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - Староміський ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області) знаходиться виконавче провадження № 20240819 по виконанню виконавчого листа, виданого Жмеринським міськрайонним судом АЄ-63 від 28 листопада 2002 року, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14 листопада 2002 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 13 січня 2020 року представником виявлено наявність постанов державного виконавця від 19 вересня 2019 року про встановлення боржнику тимчасових обмежень у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, у праві виїзду за межі України, у праві користування вогнепальною мисливською та іншими видами зброї. Представник боржника вказує, що ОСОБА_1 ці постанови не направлялись, і він їх не отримував, дізнався про їхнє існування від свого представника 13 січня 2020 року. Тому ця скарга подана у визначений ЦПК України десятиденний строк після того, як боржник дізнався про порушення своїх прав. 
В оскаржуваних постановах вказано, що заборгованість по аліментах ОСОБА_1 за період з 14 листопада 2002 року по 1 вересня 2019 року складає 124123 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Саме у зв`язку із цією обставиною державний виконавець виніс оскаржувані постанови 19 вересня 2019 року. 
Ці постанови представник боржника вважає незаконними та безпідставними. Зміни в законодавстві, визначені у частині дев`ятій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», можуть бути застосовані, на думку представника боржника, до тих випадків, що будуть виникати після 28 серпня 2018 року, тобто після набрання чинності цими змінами. На заборгованість по сплаті аліментів, яка існувала у боржника до 28 серпня 2018 року, її розмір та тривалість накопичення вказана новація законодавства не розповсюджується.  Існуюча станом на 28 серпня 2018 року заборгованість не може впливати і враховуватися при визначенні підстав для застосування державним виконавцем положень частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Загальна заборгованість боржника зі сплати аліментів в період з 28 серпня 2018 року по 1 вересня 2019 року та станом на час винесення оскаржуваних постанов склала лише повних два місяці, а сукупний розмір заборгованості складає 6601,75 грн, що не перевищує тримісячної суми заборгованості. 
Тому, станом на 19 вересня 2019 року у державного виконавця були відсутні підстави для винесення оскаржуваних постанов та врахування суми заборгованості в розмірі 124123 грн. 
Крім цього, відповідно до довідки від 16 січня 2020 року №95 ТОВ «Агробізнес» та записів у трудовій книжці, ОСОБА_1 з 5 грудня 2019 року працює водієм автотранспортних засобів, відповідно з отриманих ним доходів здійснюється відрахування в рахунок заборгованості по аліментах. Таким чином, обмеження ОСОБА_1 у праві керуванням транспортними засобами позбавляє його основного джерела засобів для існування та можливості виплачувати аліменти.
На підставі вищевикладеного, представник боржника просив 
-поновити строк для подання скарги до суду, 
-визнати неправомірними та скасувати постанови головного державного виконавця Староміського ВДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Дзюбенка С.М. від 19 вересня 2019 року, прийняті у виконавчому провадженні про встановлення боржнику тимчасових обмежень у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, у праві виїзду за межі України, у праві користування вогнепальною мисливською та іншими видами зброї;
-зобов`язати державного виконавця поновити порушене право ОСОБА_1 ..
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 лютого 2020 року скаргу задоволено частково.
Визнано неправомірною постанову головного державного виконавця Староміського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Дзюбенка С. М. від 19 вересня 2019 року, прийняту у виконавчому провадженні № 20240819, про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами.
Зобов`язано головного державного виконавця Староміського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Дзюбенка С. М. поновити право ОСОБА_1 на керування транспортними засобами.
Відмовлено в задоволенні вимог по скарзі щодо визнання неправомірними постанов головного державного виконавця Староміського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Дзюбенка С. М. від 19 вересня 2019 року, прийнятих у виконавчому провадженні №20240819, про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві полювання; у праві виїзду за межі України; у праві користування  вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що сукупний розмір заборгованості та тривалість її накопичення на боржника ОСОБА_1 в даному випадку не розповсюджувалися. У частині дев`ятій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні обмеження щодо того, що існуюча до 28 серпня 2018 року (тобто до набрання чинності вказаною нормою) заборгованість якимось чином впливає чи не впливає для застосування державним виконавцем вказаної норми. Достатньою є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. Заборгованість боржника по сплаті аліментів значно перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.
Водночас, відповідно до пункту 1 частини десятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування. 
З копії трудової книжки боржника видно, що водій - це його основна професія. Тому постанова державного виконавця про обмеження ОСОБА_1 в праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі - є такою, що позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування. 
Не погоджуючись із ухвалою суду в частині відмовлених вимог скарги,  Федишеним Р. В. , який діє в інтересах  ОСОБА_1 ,подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі суду, фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати в частині відмовлених вимог скарги та постановити нову про задоволення скарги в цій частині.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що сукупний розмір заборгованості станом на 19 вересня 2019 року не перевищувала суму відповідних платежів за чотири місяців. Водночас, в оскаржуваних постановах державного виконавця вказано, що сукупний розмір заборгованості перевищує шість місяців. Тобто державним виконавцем застосовано редакцію частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», яка не набула чинності на час прийняття постанов.
Крім цього, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що у зв`язку зі зміною законодавства (частини десятої статі 71 Закону України «Про виконавче провадження), які набрали чинності 28 серпня 2018 року, сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів повинен перевищувати суму відповідних платежів за чотири місяці за період після 28 серпня 2018 року. Разом з тим, борг який існував в боржника до 28 серпня 2018 року не може бути правовою підставою для встановлення обмежень, передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 19 вересня 2019 року правових підстав для встановлення обмежень щодо ОСОБА_1 у державного виконавця не було, адже не існувало боргу за період з 28 серпня 2018 року по 19 вересня 2019 року, який би перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці. Судом першої інстанції не враховано положення статті 58 Конституції України.
У відзиві на апеляційну скаргу стягувач ОСОБА_5 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
У судовому засіданні адвокат Федишен Р.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до частини 5 статті 130, статті 131 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення аепелянта, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
Відповідно до довідки № 95 від 16 січня 2020 року ТОВ «Агробізнес» ОСОБА_1 з 5 грудня 2019 року працює водієм автотранспортних засобів у Вінницькому регіональному структурному підрозділі ТОВ «Агробізнес» /а. с.9/. Зазначена інформація відображена також в копії трудової книжки ОСОБА_1 /а. с. 10-12/. Крім цього, з трудової книжки видно, що боржник раніше переважно працював водієм.
Згідно з копіями розрахунків заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом Жмеринського міськрайонного суду АЄ-63 від 28 листопада 2002 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 31 серпня 2019 року склала 124123 грн /а. с.13-15/.
Відмовляючи в задоволенні скарги в частині визнання неправомірними та скасування постанов головного державного виконавця Староміського ВДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Дзюбенка С. М. від 19 вересня 2019 року, прийняті у виконавчому провадженні, про встановлення боржнику тимчасових обмежень у праві полювання, у праві виїзду за межі України, у праві користування вогнепальною мисливською та іншими видами зброї, зобов`язання державного виконавця поновити порушене право божника, суд першої інстанції виходив з того, що сукупний розмір заборгованості боржника зі сплати аліментів перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, а тому в головного державного виконавця були правові підстави для встановлення щодо боржника зазначених вище обмежень, передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Зазначений висновок суду першої інстанції ґрунтується на обставинах справи, зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно із пунктом 9 частини третьої статті 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час прийняття оскаржуваних постанов головного державного виконавця, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
За змістом частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Встановивши, що боржник має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяців, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування постанов головного державного виконавця від 19 вересня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Загальним обов`язком батьків, який покладається на них Сімейним кодексом України, є обов`язок утримувати своїх дітей. Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України; у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; у праві полювання є посиленням захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів (Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 24 вересня 2018 року, справа № 154/655/18-ц).
Посилання в апеляційній скарзі на те, що місцевим судом помилково враховано заборгованість боржника по сплаті аліментів до внесення змін до частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обмеження прав боржника, тоді як, у частині першій статті 58 Конституції України зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.
За загальним правилом закон зворотної сили не має. Це правило надає визначеності і стабільності суспільним відносинам та означає, що закони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
Проте, винятки з цього правила рідкісні і допускаються: за наявності вказівки в законі про надання йому (або окремим статтям) зворотної сили; у загальному правилі про неодмінне надання зворотної сили кримінальному закону, який скасовує або пом`якшує кримінальну відповідальність.
Так зокрема, у частині четвертій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев`ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Аналогічної позиції дотримується й Верховний Суд в ухвалі від 21 вересня 2018 року у справі № 154/655/18-ц.
Також суд враховує й позицію Верховного Суду, викладену в ухвалі від 24 жовтня 2018 року у справі № 154/846/18, згідно якої безпідставними є доводи про те, що виникнення заборгованості за період часу до набрання чинності частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» унеможливлює застосування до боржника обмежень, передбачених цією нормою, оскільки з її змісту встановлення обмеження пов`язується з наявністю певного розміру заборгованості, а не з періодом часу, за який вона утворилась.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині, тому аргументи боржника про те, що сукупний розмір заборгованості по аліментам не перевищував на час винесення головним державним виконавцем постанов від 19 вересня 2019 року суму відповідних платежів за чотири місяців є необґрунтованими та спростовується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не є такими, що дають правові підстави для скасування ухвали місцевого суду в оскаржуваній частині та не спростовують висновків місцевого суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційні скарзі доводи суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  Федишена Романа Володимировича , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 лютого 2020 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. О. Голота
       
Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 22 квітня 2020 року.