ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/10459/17                                                          Суддя (судді) першої інстанції: Костенко Д.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2020 року                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді            Ключковича В.Ю.,
суддів          Пилипенко О.Є.,                 
                                                                                                            Парінова А.Б.,          

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма-Ком» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2018 року (повний текст рішення складено 28.02.2018, суддя Костенко Д.А.) у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма-Ком» про стягнення заборгованості, - 

                                               В С Т А Н О В И В:
Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві (первинний позивач до заміни на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма-Ком», в якому просило стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма-Ком» заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», за Списком №1 за період з 01.08.2015 по 30.04.2017 у розмірі 488299,91 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2018 року позов задоволено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Сігма-Ком» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2018 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
Відповідач в апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції не була надана мотивована оцінка доводам відповідача про невідповідність наданих позивачем розрахунків заборгованості та Додатку №7 до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 нормам актів вищої юридичної сили, у яких не передбачено включення самих пенсій до фактичних витрат на їх виплату і доставку, немає вказівки на обов`язок відповідача компенсувати позивачу саму випалу пенсій, а не лише фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, що є різними поняттями.
Враховуючи те, що розрахунки Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, на підставі яких виникла заборгованість у відповідача в даній справі, здійснені саме згідно з додатком №7 до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, колегія суддів апеляційного суду вважала, що провадження у справі слід зупинити до розгляду Верховним Судом касаційної скарги по справі №826/18159/16, оскільки вказане рішення має преюдиційне значення при з`ясуванні обставин даної справи, а тому ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2018 року провадження у справі № 826/10459/17 зупинено до розгляду Верховним Судом касаційної скарги по справі №826/18159/16.
В подальшому, справа №826/10459/17 надійшла до Шостого апеляційного адміністративного суду відповідно до ч. 3 ст. 29 КАС України як визначеного ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суду, якому передаються справи Київського апеляційного адміністративного суду, що ліквідований згідно з Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 455/2017 "Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах".
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року справу №826/10459/17 прийнято до провадження Шостого апеляційного адміністративного суду.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року  поновлено апеляційне провадження у справі №826/10459/17 та замінено позивача - Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, код ЄДРПОУ 42098368).
Від позивача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Сігма-Ком» зареєстроване в Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (наразі Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві) як платник страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма-Ком» обліковується заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення", за період з 01.08.2015 по 30.04.2017 у загальному розмірі 488299, 91 грн., що підтверджується наданими позивачем до суду довідкою від 04.08.2017 №44086/10 та даними картки особового рахунку страхувальника за період серпень 2015 року - квітень 2017 року.
Дана заборгованість виникла у зв`язку з виплатою і доставкою пільгових пенсій ряду пенсіонерів (зазначені у розрахунках), про що позивачем були складені розрахунки, які разом із супровідними листами надсилалися на адресу відповідача.
До позовної заяви додані копії розрахунків, листів, якими розрахунки надсилалися на адресу відповідача, а також поштових повідомлень про вручення. При цьому, відповідачем не заперечуються обставини призначення пільгових пенсій громадянам, зазначеним у розрахунках, а також обставини надіслання вказаних розрахунків.
Доказів сплати визначених у розрахунках сум витрат відповідачем до суду не надано.
Оскільки товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма-Ком» існує заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" за Списком №1 за період з 01.08.2015 по 30.04.2017 у розмірі 488299,91 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача такої заборгованості.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки наявна у відповідача на час розгляду справи непогашена заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком №1, за період з 01.08.2015 по 30.04.2017 у загальному розмірі 488299,91 грн., а докази, які б свідчили про погашення даної заборгованості або ж спростовували її виникнення відсутні, то заявлена до стягнення заборгованість підлягає стягненню з відповідача.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини виникли у сфері державного пенсійного забезпечення і стосуються стягнення з відповідача витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком №1.
Згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції, чинній за період виникнення заявленої до стягнення заборгованості) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.
Згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" та призначених відповідно до частин другої і третьої статті 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, здійснюється у такому порядку: підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком.
Пунктом "а" ч. 1 ст. 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Таким чином, приписами п. 2 Прикінцевих положень цього Закону передбачено обов`язок підприємств та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені пп. 4 п. 291.4 ст. 291 ПК України) вносити до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1.
Верховний Суд України вже висловлював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії. Зокрема, у постановах від 23 квітня 2013 року (справа № 21-113а15), 10 вересня 2013 року (справа № 21-215а13), 30 червня 2015 року (справа № 21-171а15) міститься висновок про те, що витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на підставі пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які були зайняті на роботах за списком № 1, покриваються підприємствами та організаціями.
Порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, врегульовано розділом 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за №64/8663 (надалі - Інструкція №21-1).
Приписами розділу 6 Інструкції №21-1 (у редакції, чинній на час здійснення позивачем витрат на виплату і доставку пільгових пенсій) передбачалося, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону, які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій (п. 6.4).
Розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії (п.6.5).
Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (п. 6.7).
Облік платежів (нарахованих, сплачених) по фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій здійснюється спеціалістом відділу обліку надходження платежів органів Пенсійного фонду в автоматичному режимі в хронологічному порядку за датами здійснення операцій на підставі документів, які підтверджують правильність та своєчасність цих операцій відповідно до Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум платежів, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 27.09.2010 №21-2, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.10.2010 за №988/18283.
Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.
Як встановлено колегією суддів, за відповідачем обліковується заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" за період з 01.08.2015 по 30.04.2017 у загальному розмірі 488299, 91 грн., що підтверджується наданими позивачем довідкою від 04.08.2017 №44086/10 та даними картки особового рахунку страхувальника за період серпень 2015 року - квітень 2017 року.
При цьому, надані відповідачем копії листів, з якими він звертався до Центрального ОУПФУ в м. Києві протягом січня-серпня 2017 року і просив, серед іншого, відкликати свої розрахунки та подати інші, які містили б лише самі витрати, а не пенсії, а також повідомляв, що не братиме до уваги дані листи, колегія суддів апеляційної інстанції до уваги не бере, оскільки вони не свідчать про сплату (погашення) відповідачем заявленого до стягнення боргу.
Заперечення відповідача про те, що він отримував від позивача претензії по погашенню боргу, а вимогу про сплату недоїмки - не отримував, колегія суддів також не бере до уваги і відхиляє, як такі, що суперечать зміст розділу 8 Інструкції №21-1, якою не передбачено надіслання вимог у разі невідшкодування підприємством (організацією) фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій.
Таким чином, враховуючи наявність у відповідача на час розгляду справи непогашеної заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком №1, за період з 01.08.2015 по 30.04.2017 у загальному розмірі 488299,91 грн., зважаючи на відсутність доказів, які б свідчили про погашення даної заборгованості або ж спростовували її виникнення, та відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення", розділу 6 Інструкції №21-1, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість підлягає стягненню з відповідача.
Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не була надана мотивована оцінка доводам відповідача про невідповідність наданих позивачем розрахунків заборгованості та Додатку №7 до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 нормам актів вищої юридичної сили, колегія суддів зазначає, що обов`язок з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій передбачений п. 2 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Крім того, у листопаді 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Сігма-Ком", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Пенсійного фонду України з позовом про визнання додатку 7 до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, який включає умови щодо покриття підприємствами самих пільгових пенсій, призначених особам згідно з пунктом «а» за Списком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003, статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили - Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» в межах справи №826/18159/16, за результатом розгляду якого рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.
Верховний Суд постановою від 14 листопада 2019 року у справі №826/18159/16 залишаючи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма-Ком" без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року - без змін, зазначив наступне.
До складу витрат, які здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду, включаються, зокрема, витрати на виплату пенсій, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також на оплату послуг з виплати та доставки пенсій. При цьому, суд звертає увагу на те, що законодавець окремо розрізняє поняття «витрати на виплату пенсій» та «витрати на оплату послуг з виплати та доставки пенсій».
Разом з тим, до складу фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій включаються не лише витрати на оплату послуг з їх виплати і доставки, а й витрати на виплату таких пенсій. В іншому ж випадку чинне законодавство передбачало обов`язок підприємства з відшкодування витрат на оплату послуг з виплати та доставки пенсій.
Відповідно до п. 6.6 Інструкції №21-1 додаткові пенсії, додаткові витрати на виплату підвищеного розміру пенсії відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», доплати, надбавки та підвищення, призначені відповідно до законодавства України, які виплачуються за рахунок інших джерел, ніж кошти Пенсійного фонду України, не включаються до розміру фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, що підлягають відшкодуванню.
З наведеного вбачається, що додаткові пенсії, доплати, надбавки та підвищення, призначені відповідно до законодавства України, які виплачуються за рахунок інших джерел, ніж кошти Пенсійного фонду України, не включаються до розміру фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, які підлягають відшкодуванню. Натомість, розмір самої пенсії без урахування відповідних надбавок, доплат та підвищень, підлягає відшкодуванню підприємствами як складова фактичних витрат на виплату пенсії.
Висновок щодо необхідності включення основного розміру пенсії до складу фактичних витрат на її виплату та доставку, виходячи з аналізу положень п. 6 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пп. 6.6 Інструкції №21-1, неодноразово підтверджений Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 11.02.2014 у справі №21-471а13, від 15.07.2014 у справі №21-261а14.
Отже, за встановлених обставин відсутні підстави для визнання Додатку № 7 до Інструкції № 21-1, таким, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, оскільки положення додатку 7 Інструкції №21-1 в частині включення до розрахунків фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій розміру таких пенсій, призначених на підставі п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідають приписам статей 7, 9, 28, 73 та абзацу 3 підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статей 8, 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Посилання позивачів на невідповідність додатку 7 до Інструкції №21-1 вимогам абз. 5 пп. 1 п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 2, 4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» суд вважав безпідставними, оскільки наведеними правовими нормами врегульовано питання оподаткування та відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в»-«е» та «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
Посилання позивачів на те, що витрати на виплату і доставку пенсій покриваються підприємствами виключно за результатами атестації робочих місць, що, на їх думку, свідчить про невідповідність додатку 7 до Інструкції №21-1 приписам пп. 2 п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є необґрунтованими, оскільки вказаними правовими нормами врегульовано питання призначення пенсії за рахунок коштів підприємств та організацій, бюджетних коштів та цільових фондів, але не раніше ніж за 5 років до досягнення віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, виключно окремим категоріям працівників залежно від умов праці за результатами атестації робочих місць.
Тобто, у вказаній нормі законодавцем передбачена додаткова можливість призначення пенсій за рахунок підприємств та організацій, бюджетних коштів та цільових фондів деяким категоріям працівників залежно від умов праці за наслідками атестації робочих місць. Водночас, призначення пільгових пенсій за п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також порядок відшкодування фактичних витрат на їх виплату і доставку врегульовано підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відтак правила пп. 2 п. 2 Прикінцевих положень вказаного Закону до спірних правовідносин застосовані бути не можуть.
Суд апеляційної інстанції враховує такі висновки суду Верховного Суду, викладені у постанові від 14 листопада 2019 року у справі №826/18159/16 та зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма-Ком» залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                              В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                         О.Є. Пилипенко

                                                                                                        А.Б. Парінов