Справа № 465/4671/17                                 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/34/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія: 45

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

31 березня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Мельничук О.Я.
суддів: Копняк С.М., Цяцяка Р.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення Франківського районного суду міста Львова від 19 березня 2019 року по справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, -
В С Т А Н О В И В:
В серпні 2017 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 6741,04 грн., 3% річних - 96,78 грн., 422, 74 грн., та судові витрати.
Позовні вимоги мотивував тим, що згідно Закону України «Про теплопостачання» ЛКП «Львівтеплоенерго» є виробником та виконавцем послуг з надання енергії населенню.
Згідно довідки ЛКП «Південне» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований та проживає відповідач та користуються послугами з централізованого опалення та послугами з централізованого постачання гарячої води.
Оскільки між позивачем та відповідачем встановлений факт договірних відносин з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, відповідач такими послугами користується, але оплату проводить не регулярно, станом на 28 лютого 2017 року, за спожиту теплову енергію за період з 01.07.2014 року до 28.02.2017 року у відповідача перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» утворилася заборгованість сумі 6741,04 грн., 3% річних - 96,78 грн., 422, 74 грн., яка залишилася не оплаченою, що підтверджується розрахунками заборгованості за послуги з централізованого опалення. На основі вищевикладеного просить позов задоволити.
Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 19 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» відмовлено.
Рішення суду оскаржило ЛМКП «»Львівтеплоенерго», вважає його незаконним та необґрунтованим прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не взяв до уваги обставини, які мають значення для вирішення справ, що призвело до неправильного та неповного дослідження доказів та їх оцінки. Зазначає, що суд прийшов до хибного висновку, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» неналежним чином надавало послуги з теплопостачання відповідачу. Звертають увагу суду на те, що внутрішньо будинкова система теплопостачання та гарячого водопостачання знаходиться на балансі ЛКП «Південне», причиною порушення гарячого водопостачання кв. АДРЕСА_1 є самовільне переобладнання системи ГВП ванної кімнати у квартирі 206 власником, яке призвело до розриву контуру рециркуляції гарячої води через змійовики сушки рушників у ванній кімнаті квартири. Стверджує, що жодних доказів неналежного надання послуги з централізованого опалення відповідачем надано не було. 
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно ч.ч.1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надавалися належним чином послуги відповідачу.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.
У відповідності до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка визначає терміни, які вживаються у цьому Законі, житлово- комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків та споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець суб`єкт господарювання, предметом кого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово- комунальну послугу.
Згідно зі ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинковх територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово -комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово- комунального господарства.
Аналіз змісту цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово - комунальних послуг..
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг.
При цьому, такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Пункт 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМ України від 08.10.1992 року №572, з урахуванням внесених змін постановою КМ України від 24.01.2006 року №45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Аналогічний обов`язок споживача (наймача, власника) закріплено в статтях 68, 162 ЖК України, згідно з якою наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Плата за комунальні послуги, відповідно до ст.67 ЖК України, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами, нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, її розмір розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки ЛКП «Півдненне» ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 .
Договір Приєднання про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго» відповідно до закону України «Про житлово-комунальні послуги» та договору приєднання ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 01.07.2014 року відповідає вимогам ст.634 ЦК України та є договором про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води і вважається укладеним між: Львівським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго», що є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого опалення постачання гарячої води у м. Львові для населення згідно норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Споживачем (власником/співвласником/балансоутримувачем будинку, квартири, житлових приміщень у багатоквартирних будинках, спорудах, які приєднані до теплових мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго» і, в яких послуги з централізованого постачання гарячої води надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також користувачами вищевказаних приміщень, квартир, або особами, зареєстрованими (прописаними) у таких приміщеннях, квартирах, будинках).
Згідно розрахунку позивача борг ОСОБА_1 за період з 01.07.2014 року по 01.02.2018 року становить 11 485 грн. 72 коп. основного боргу, 335 грн. 80 коп. - 3 % річних, 1440 грн. 25 коп. - інфляційних витрат.
Крім цього, відповідачем не надано власного розрахунку нарахувань за послуги з постачання теплової енергії та не спростовано правильність таких нарахувань, здійснених позивачем.
Матеріали справи також не містять актів-претензій про неналежне надання або ненадання послуг, які б підтверджували твердження відповідача про здійснення розрахунків за ненадані послуги.
В матеріалах справи містяться лише два акти - претензії за жовтень 2013 р., однак такі акти знаходяться поза межами позовного періоду.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, оскільки суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про неналежне надання послуги з централізованого опалення відповідача, а також про неправильно здійснені розрахунки позивача, відповідач не спростував розміру заборгованості жодними доказами, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 11 485 грн. 72 коп. заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.
Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню
Згідно вимогами ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просторочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Поскільки станом на 28.02.2017 року, за спожиту теплову енергію за період з 01.07.2014 року до 28.02.2017 року у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість, в сумі 6741, 04 грн., а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути 3% річних, в розмірі 96,78 грн., та інфляційні витрати, в сумі 422,74 грн., яка залишилась неоплаченою, що підтверджується розрахунками заборгованості за послуги з центрального опалення, що міститься в матеріалах справи.
Окрім цього, з відповідача в користь позивача в порядку вимог ч.2 п.1 ст.141ЦПК України слід стягнути судові витрати по справі, в розмірі 1600 грн. 
З врахуванням вищенаведеного, рішення Франківського районного суду міста Львова від 19 березня 2019 року слід скасувати з постановленням нової постанови, якою позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води - задовольнити повністю.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381- 384 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» - задовольнити.
Рішення Франківського районного суду міста Львова від 19 березня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) в користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (адреса м. Львів, вул.Д.Апостола, 1) 11 485 (одинадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.07.2014 року по 01.02.2018 року, 3% річних - 96 (дев`яносто шість) грн. 78 (сімдесять вісім) копійок, інфляційні витрати, в сумі 422 (чотириста двадцять дві) грн. 74 (сімдесять чотири) копійки та судові витрати, в розмірі 1600 ( одна тисяча шістсот) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 31 березня 2020 року.

Головуючий:  Мельничук О.Я. 

Судді:  Копняк С.М.

Цяцяк Р.П.