Єдиний унікальний номер 225/2081/20 
Номер провадження 22-ц/804/2040/20        

ПОСТАНОВА
                                                            ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 червня 2020 року                                                                                                      м. Бахмут
Донецький апеляційний суд у складі: 
головуючого судді  Мірути О.А.,
суддів: Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.,
за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 09 квітня 2020 року про відмову у задоволенні заяви про забезпеченя позову у цивільній справі № 225/2081/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики (суддя Скиба М.М.), 

                                                         В С Т А Н О В И В:

        КОРОТКИЙ ЗМІСТ ЗАЯВЛЕНИХ ВИМОГ

18 березня 2019 року на території ринку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованому по АДРЕСА_1 у торгівельному ларьку «Сундучок» між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений в усній формі договір позики грошей, за  умовами якого ОСОБА_1 передавав позичальниці ОСОБА_2 у власність грошові кошти у сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень, на умовах повернення до серпня 2019 року, з помісячною виплатою 15 % від суми, тобто 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень. Про це ОСОБА_2 власноруч написала розписку у присутності двох свідків, але у вказаний строк своє зобов`язання не виконала.
Станом на квітень 2020 року відповідач ОСОБА_2 повинна позивачу за цим договором 30000 (тридцять тисяч) гривень основного боргу та 54000 (п`ятдесят чотири тисячі) гривень в якості відсотків за 12 місяців, а всього - 84000 (вісімдесят чотири) гривень. 
27.04.2019 року на території ринку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованому по АДРЕСА_2 . Черешкової, АДРЕСА_3 Торецька, АДРЕСА_1 області у торгівельному ларьку «Сундучок» між  Пец М.М. та ОСОБА_2 був укладений в усній формі договір позики грошей, за умовами якого ОСОБА_1 передавав позичальниці ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 54000 (п`ятдесят чотири тисячі) гривень на умовах повернення до 27 серпня 2019 року з помісячною виплатою 12 % від суми, тобто 6480 (шість тисяч чотириста вісімдесят) гривень. Про це ОСОБА_2 власноруч написала розписку у присутності двох свідків, але у вказаний строк своє зобов`язання не виконала.
Станом на квітень 2020 року відповідач ОСОБА_2 повинна позивачу за цим договором 54000 (п`ятдесят чотири тисячі) гривень основного боргу та 71280 (сімдесят одна тисяча двісті вісімдесят) гривень в якості відсотків за 11 місяців, а всього - 125280 (сто двадцять п`ять тисяч двісті вісімдесят) гривень. 
14.10.2019 року на території ринку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованому по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 у торгівельному ларьку «Сундучок» між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений в усній формі договір позики грошей, за умовами якого ОСОБА_1 передавав позичальниці ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 165000 (сто шістдесят п`ять тисяч) гривень, які вона зобов`язалася повернути до 31 січня 2020 року. Про це ОСОБА_2 власноруч написала розписку у присутності двох свідків, але у вказаний строк своє зобов`язання не виконала.
На вимогу позивача виконати умови договорів, відповідач посилається на тимчасові матеріальні труднощі, але не заперечує проти виконання вимог договорів. В останній час відповідач ОСОБА_2 уникає спілкування з позивачем, внаслідок чого він зробив висновок, що остання не бажає повертати гроші.
         Загальна сума боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 складає 374280 (триста сімдесят чотири тисячі двісті вісімдесят) гривень.

        КОРОТКИЙ ЗМІСТ УХВАЛИ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 09 квітня 2020 року у задоволенні заяви представника позивача – адвоката Карнаухова А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.
       Судове рішення мотивоване тим, що представником позивача не наведено та не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем вчиняються дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи пред`явлення позову до суду, а саме реалізацію майна, на яке в подальшому може бути звернено стягнення у разі задоволення позову чи здійснення підготовчих дій до його реалізації. Навпаки, в заяві про забезпечення позвову представником позивача зазначається, що відповідач не заперечує проти виконання вимог договорів, проте посилається на тимчасові матеріальні труднощі.
        За таких обставин суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.

      КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

      В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карнаухов А.О., просить скасувати ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

      УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

      В апеляційній скарзі заявник звертає увагу суду на те, що не згоден з висновками суду першої інстанції,посилаючись на формальний підхід та однобічне суб`єктивне трактування процесуальних норм, надання переваги відповідачу по справі, не зважаючи на те, що остання заборгувала величезну суму грошей, тричі скоїла аналогічні дії і явно не збирається виконувати свої зобов`язання по поверненню боргу. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням дій відповідача, який уникає спілкування, створює всі умови для утруднення та унеможливлення виконання рішення суду в майбутньому. На думку заявника, суд першої інстанції піклується за порушення прав та інтересів відповідача та порушує права позивача на справедливий суд. Зазначає, що враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, вважає обґрунтованими доводи, наведені в заяві, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднути чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню повністю.  
        Крім того, вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачки є співмірним. 

    УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

      Відзив на апеляційну скаргу не надано. 
      Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
      У судове засідання апеляційного суду заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Карнаухов А.О. не з`явилися,  про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, подали суду заяву про підтримання доводів апеляційної скарги та розгляд справи без їх участі.
      Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

      ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 09 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника заявника – адвоката Карнаухова Андрія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики.
        08 квітня 2020 року до Дзержинського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики.
        08 квітня 2020 року представник заявника звернувся із заявою про забезпечення позов, в якій просить суд накласти арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу, а саме: земельну ділянку із гаражем кадастровий номер 1411200000:00:002:0958, що знаходиться в об`єднанні власників гаражів "Фортеця" м. Торецька Донецької області та квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
        Заява мотивована наступним.
18 березня 2019 року на території ринку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованому по АДРЕСА_1 у торгівельному ларьку «Сундучок» між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений в усній формі договір позики грошей, за  умовами якого ОСОБА_1 передавав позичальниці ОСОБА_2 у власність грошові кошти у сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень, на умовах повернення до серпня 2019 року, з помісячною виплатою 15 % від суми, тобто 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень. Про це ОСОБА_2 власноруч написала розписку у присутності двох свідків, але у вказаний строк своє зобов`язання не виконала.
Станом на квітень 2020 року відповідач ОСОБА_2 повинна позивачу за цим договором 30000 (тридцять тисяч) гривень основного боргу та 54000 (п`ятдесят чотири тисячі) гривень в якості відсотків за 12 місяців, а всього - 84000 (вісімдесят чотири) гривень. 
27.04.2019 року на території ринку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованому по АДРЕСА_2 . Черешкової, АДРЕСА_3 Торецька, АДРЕСА_1 області у торгівельному ларьку «Сундучок» між  Пец М.М. та ОСОБА_2 був укладений в усній формі договір позики грошей, за умовами якого ОСОБА_1 передавав позичальниці ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 54000 (п`ятдесят чотири тисячі) гривень на умовах повернення до 27 серпня 2019 року з помісячною виплатою 12 % від суми, тобто 6480 (шість тисяч чотириста вісімдесят) гривень. Про це ОСОБА_2 власноруч написала розписку у присутності двох свідків, але у вказаний строк своє зобов`язання не виконала.
Станом на квітень 2020 року відповідач ОСОБА_2 повинна позивачу за цим договором 54000 (п`ятдесят чотири тисячі) гривень основного боргу та 71280 (сімдесят одна тисяча двісті вісімдесят) гривень в якості відсотків за 11 місяців, а всього - 125280 (сто двадцять п`ять тисяч двісті вісімдесят) гривень. 
14.10.2019 року на території ринку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованому по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 у торгівельному ларьку «Сундучок» між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений в усній формі договір позики грошей, за умовами якого ОСОБА_1 передавав позичальниці ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 165000 (сто шістдесят п`ять тисяч) гривень, які вона зобов`язалася повернути до 31 січня 2020 року. Про це ОСОБА_2 власноруч написала розписку у присутності двох свідків, але у вказаний строк своє зобов`язання не виконала.
         Загальна сума боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 складає 374280 (триста сімдесят чотири тисячі двісті вісімдесят) гривень.
         Поведінка останньої щодо боргових зобов`язань, на думку представника позивача, свідчить про те, що вона не має намірів добровільно виконувати їх та буде намагатися уникнути цього усілякими засобами.

         ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

           Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
        
       МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

        Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
      Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
    Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про забезпення позову, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не наведено та не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем вчиняються дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи пред`явлення позову до суду: реалізація майна на яке в подальшому може бути звернено стягнення у разі задоволення позову чи підготовчі дії до його реалізації, в тому числі і того, на який позивач просить накласти арешт. Навпаки, в заяві про забезпечення позову представником позивача зазначається, що відповідач не заперечує проти виконання зобов`язань за договорам, а посилається на тимчасові матеріальні труднощі. 
     За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.
              Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
           Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
           Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
           Апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості, викладеним у статті 263 ЦПК України.
           Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
           Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається, якщо не вжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч.ч.1.2 ст.149 ЦПК України).
            Відповідно до положень ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України).
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
            Вимоги щодо форми та змісту заяви про забезпечення позову визначені ст. 151 ЦПК України, у т.ч. передбачено, що вона повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення позову (п.3 ч.1).
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
            Позивачем ОСОБА_1 заявлено вимоги про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 374280 грн. Позовні вимоги є вимогами майнового характеру, позов за такими вимогами може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заявник ОСОБА_1 просив забезпечити позов накладенням арешту на нерухоме майно, а саме: земельну дільянку із гаражем кадастровий номер 1411200000:00:002:0958, що знаходиться в об`єднанні власників гаражів "Фортеця" м. Торецька Донецької області та квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову судом першої інстанції відмовлено. 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів усіх осіб.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.
Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Крім того, підпунктами 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову, суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.
Наявність позову про стягнення грошових коштів, саме по собі, не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.
Не погоджуючись з ухвалою суду про відмову у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, позивач зазначив, що невжиття заходів забезпеченняи може утруднити  чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду. 
Зазначені обставини судом першої інстанції з`ясовувались та оцінювались з точки зору, що в заяві про забезпечення позову зазначено, що відповідач не заперечує проти виконання вимог договорів та посилається на тимчасові матеріальні труднощі.       
Суд до забезпечення позову має підходити зважено, оскільки забезпечення позову може мати наслідком збитки та порушення права власності ( ст.ст. 321 та 386 ЦК України); забезпечення позову має відповідати тій цілі, для якої такий захід слугує. Заходи забезпечення позову визначаються виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
Однак, матеріали справи таких відомостей не містять. Сам по собі лише факт, що позивач зробив висновок, що відповідач не бажає повертати гроші, на який посилається заявник, не свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову
Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, відповідають нормам права, які судом правильно застосовані та узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року № 183/58617-ц.
Таким чином, оскільки заява про забезпечення позову не містить в собі об`єктивних  обґрунтувань необхідності застосування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру та земельну ділянку із гаражем відповідача, а в матеріалах справи відсутні докази наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову.
Довод апеляційної скарги щодо співмірності вартості майна ціні позову колегія суддів також вважає таким, що не не заслуговуює на увагу, оскільки заява про забезпечення позову обґрунтована саме наявністю реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, яка досліджувалась судом  першої інстанції та саме встановлена судом відсутність доказів такої загрози стала підставою для відмови у здоволенні заяви судом першої інстанції .
             З наведених підстав апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги  неспроможними, оскільки  не містять в собі обґрунтувань необхідності застосування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно відповідача .

     ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

     Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
      Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
     Встановивши відсутність підстав для скасування ухвали суду від 09 квітня 2020 року, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
      Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
      Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
     Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги заявника без задоволення, підстави для компенсації понесених судових витрат по сплаті судового збору у зв`язку із переглядом справи судом апеляційної інстанції відсутні.

       Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                                П О С Т А Н О В И В :

        Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Карнаухов Андрій Олександрович залишити без задоволення.
        Ухвалу Дзержинського міського Донецької області від 09 квітня 2020 року про відмову у задоволенні заяви про забезпеченя позову залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

      Судді: