ПОСТАНОВА
Іменем України

27 березня 2020 року 

м. Київ
справа №352/638/17
адміністративне провадження №К/9901/43089/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Кравчука В.М., суддів Стародуба О.П., Коваленко Н.В. 

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року (колегія у складі суддів Бруновської Н.В., Костіва М.В., Шавеля Р.М.) 
у справі №352/638/17
за позовом ОСОБА_1 
до Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області
про визнання неправомірним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

І. РУХ СПРАВИ

1.          11.04.2017 ОСОБА_1 звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області.
2.          Позивач просив суд:
-          визнати неправомірним і скасувати рішення Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 14.03.2017 про відмову у задоволенні його заяви про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства; 
-          зобов`язати сільську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.04.2017 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,20 га на території с. Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області та прийняти відповідне рішення.
3.          Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07.06.2017 позов задоволено.
4.          Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2017 скасовано постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07.06.2017 та прийнято нове рішення про відмову в позові.
5.          20.11.2017 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 . Просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.
6.          Ухвалою від 14.12.2917 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження.
7.          У зв`язку з ліквідацією Вищого адміністративного суду України справу передано для розгляду Верховному Суду.
8.          05.01.2018 від Клузівської сільської ради надійшли заперечення на касаційну скаргу. Просить залишити скаргу без задоволення, а справу розглядати за його участю.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9.          14.03.2017 на сесії Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області було прийнято рішення «Про розгляд заяв громадян», яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв`язку з відсутністю земель запасу, земель резервного фонду сільської ради (а.с. 6).
10.          Згідно з протоколом сесії від 14.03.2017 розгляд заяви ОСОБА_1 здійснювався за його особистою участю. Це питання сільська рада включила до розгляду до порядку денного сесії  на виконання постанови Тисменецького районного суду від 02.03.2017 (справа №  352/1931/16). Зазначеним судовим рішенням визнано неправомірним та скасовано рішення Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 03.03.2016, від 14.06.2016 та від 10.11.2016 «Про розгляд заяв громадян», яким  відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_1 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства; зобов`язано Клузівську сільську раду Тисменицького району Івано-Франківської області розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,20 га на території с. Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області та прийняти відповідне рішення.
11.          Оскаржуване рішення Клузівської сільської ради від 14.03.2017 є аналогічним до попередніх її рішень від 03.03.2016, 14.06.2016, 10.11.2016, які визнані неправомірними і скасовані постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02.03.2017.
12.          Згідно з довідкою Тисменецької районної державної адміністрації від 17.10.2016 на території сільської ради обліковується 160,4599 га земель запасу та земель ненаданих у власність, користування: 41,0599 га - сільськогосподарські землі, 87,9000 га - відкриті землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом, 17,000 га - води.
13.          Рішенням від 05.05.2014 сільська рада вирішила землі, які залишились на її території, використовувати для потреб села.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

14.          Позивач вимоги обґрунтовував тим, що він як житель с. Клузів неодноразово звертався до Клузівської сільської ради із заявами про виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,20 га, надання дозволу на розробку проекту землеустрою.
Останнім рішенням сільської ради від 14.03.2017 у черговий раз відмовлено у наданні земельної ділянки. Підстави відмови сільська рада зазначала - відсутність вільних земель. Постановою Тисменицького районного суду від 02.03.2017, яка набрала законної сили, визнано протиправними попередні рішення сільської ради про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Незважаючи на це, сільська рада знову рішенням від 14.03.2017 відмовила у наданні дозволу з тих самих підстав.  Вважає, що посилання сільської ради на відсутність вільних для виділення земельних ділянок не відповідає дійсності. Крім того, просив виділити йому земельну ділянку не в конкретному місці, а будь-яку вільну земельну ділянку площею 0,20 га.
15.          Відповідач проти позову заперечував, оскільки у с. Клузів відсутні землі запасу, землі резервного фонду. Ті 40 га землі, на які посилається позивач, вже заброньовані для потреб села (під будівництво будинку культури, школи, під цвинтар, пасовища, стадіон) згідно з генпланом забудови села. 

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16.          Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи №  352/1931/16 (постанова Тисменецького районного суду від 02.03.2017) перевірялись обставини відмови надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою. В межах розгляду даної справи підстави відмови позивачеві у наданні дозволу є такими ж як і у справі № 352/1931/16. 
Оскільки постановою від 02.03.2017 було встановлено наявність на території Клузівської сільської ради станом на 01.01.2016 значної площі сільськогосподарських земель запасу та земель, не наданих у власність та постійне користування, неправомірність рішень відповідача по заявах позивача, які не містять мотивованої відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зазначенням підстав, виключний перелік яких наведений у ч.7 ст.118 ЗК України, вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими.
17.          Суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку та відмовив в задоволенні позову з огляду на те, що ОСОБА_1 не подав письмове клопотання на розробку проекту землеустрою земельної ділянки та не додав графічні матеріали з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки. 
Разом з тим, в Клузівській сільській раді на час розгляду справи були відсутні вільні земельні ділянки для відведення позивачу, що підтверджується даними з Державної статистики звітності з кількісного обліку земель в межах населеного пункту с. Клузів від 17.10.2017, Рішенням Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 05.05.2014 «Про використання земель які залишились для потреб села».

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

18.          Позивач у касаційній скарзі покликається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
19.          На його переконання суд неправильно встановив, що позивач не подав заяву на розробку проекту землеустрою, оскільки позивач таку заяву подавав п`ять разів. Кожен раз сільська рада відмовляла з однієї причини - відсутність вільних земель. 
20.          Висновок суду про те, що ОСОБА_1 не подав до заяви графічні матеріали з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, яку хотів би отримати, вважає безпідставним, оскільки він просив земельну ділянку площею 0,20 га не в конкретному місці, а будь-яку вільну землю на території села. 
21.          Крім того, висновок суду про те, що вільних земельних ділянок немає, спростовується тим, що в цей період землі надавались іншим громадянам. Держгекокадастр  підтвердив, що на території села є в наявності більше 41 га земель сільськогосподарського призначення.
22.          Відповідач у запереченнях на касаційну скаргу зазначив, що позивач до заяви не додав графічні матеріали з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, яку хотів би отримати. Проте 12.08.2016 звертався за отриманням викопіювання з карти проекту формування території села з позначкою про вільні території, з намальованою схемою. Сільській раді відомо, що позивача цікавить ділянка на якій згідно з генеральним планом має бути школа, тому цю землю виділити йому не може. Стверджує, що інформація Держгеокадастру про вільні землі площею 41 га є застарілою, бо кількість земель запасу становить 28,8368 га і всі вони зайняті. Крім того, рішенням від 05.05.2014 сільська рада вирішила землі сільської ради перевести в землі загального користування і використовувати для потреб села.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

23.          Верховний Суд розглянув доводи касаційної скарги, перевірив правильність застосування норм матеріального та процесуального права та дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги. 
24.          Метою звернення позивача до суду була оцінка підстав відмови Клузівської сільської ради (а саме, рішенням від 14.03.2017) у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,20 га на території с. Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області.
25.          Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 не подав письмове клопотання на розробку проекту землеустрою земельної ділянки, не додав графічні матеріали з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, підстав для скасування рішення від 14.03.2017 немає.
26.          Верховний Суд  з цим висновком не погоджується.
27.          З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до сільської ради з проханням надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою. Кожен раз сільська рада відмовляла з причин відсутності вільної у її розпорядженні для відведення земельної ділянки. Три попередні відмови (рішення Клузівської сільської ради від 03.03.2016, від 14.06.2016 та від 10.11.2016 «Про розгляд заяв громадян», яким  відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_1 про надання дозволу) оскаржувались в судовому порядку, їх визнано протиправними та зобов`язано прийняти відповідне рішення.
28.          Згідно з протоколом 7 сесії 7 скликання від 14.03.2017 розгляд заяви ОСОБА_1 здійснювався за його особистою участю. Також сільська рада включила до розгляду до порядку денного сесії це питання, у зв`язку з надходженням для виконання сільською радою судового рішення від 02.03.2017.
29.          В протоколі сесії від 14.03.2017, як і в самому рішенні від 14.03.2017, не вказано про розгляд якої саме заяви позивача йдеться (тобто, дати її подання).  Але зміст позовних вимог свідчить, що рішення від 14.03.2017 прийнято за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , поданої 28.11.2016. У листі № 85 сільська рада повідомила ОСОБА_1 , що розгляд його заяви від 28.11.2016 відбудеться на черговій 7 сесії 7 скликання. 
30.          Предметом цього спору є рішення сільської ради, ухвалене за результатами розгляду нової заяви ОСОБА_1 від 28.11.2016. 
31.          Водночас, Суд звертає увагу на те що відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються, зокрема, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.
32.          Метою надання цих матеріалів є перевірка відповідності місця розташування бажаної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. 
33.          Саме на заявника покладається обов`язок визначити конкретну земельну ділянку, яку він бажає отримати у власність. Без зазначення конкретної земельної ділянки орган місцевого самоврядування не може встановити її відповідність вимогам ч.6 ст. 118 ЗК України. Від перевірки цих обставин залежить рішення органу, що уповноважений розпоряджатись земельною ділянкою про надання чи відмову в надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
34.          Згідно з ч.1, 5 ст. 35 Закону України "Про Державний земельний кадастр"  кадастрова карта (план) ведеться для актуалізованого відображення у часі об`єктів Державного земельного кадастру у межах кадастрового кварталу, кадастрової зони, у цілому в межах території адміністративно-територіальної одиниці (село, селище, місто, район, область, АР Крим). Викопіювання з кадастрової карти (плану) може бути надане фізичним та юридичним особам. Порядок надання такого викопіювання встановлюється Порядком ведення Державного земельного кадастру.
35.          Таким чином, основою землеустрою в Україні є дані Державного земельного кадастру до якого вносяться відомості про всі без виключення землі. Ведення Державного земельного кадастру відповідно до пункту 4 наведеного Положення здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр.
36.          Відтак, графічні матеріали, що подаються громадянами для безоплатного отримання у власність земельних ділянок, мають ґрунтуватись на даних Державного земельного кадастру.
37.          Колегія суддів констатує, що в матеріалах справи заява позивача від 28.11.2016 дійсно відсутня. Проте, суд апеляційної інстанції не надав значення тому, що оскільки відповідач приймав рішення 14.03.2017, підтверджував листом про надходження заяви від 28.11.2016, надходження такої заяви відповідач не заперечує. Не посилався на відсутність заяви і відповідач. Тому відсутність заяви у матеріалах справи не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.
38.          Водночас, суд апеляційної інстанції правильно звернув увагу, що ОСОБА_1 не додав графічні матеріали з зазначенням бажаного місця розташування конкретної земельної ділянки, а просив виділити йому будь-яку вільну землю. Тобто клопотання позивача про виділення йому земельної ділянки не відповідало вимогам ч.6 ст. 118 ЗК України.
39.          Беручи до уваги вимоги ч.6 ст. 118 ЗК України, сільська рада, встановивши відсутність, як додатку до клопотання заявника, графічних матеріалів з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, повинна відмовити у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки саме з цих підстав. Підстави відмови, визначені у ч. 7 ст. 118 ЗК України, можуть бути застосовані лише до клопотань, які відповідають вимогам ч. 6 ст. 118 цього Кодексу.
40.          Отже, оскаржуване рішення від 14.03.2017 прийнято з порушенням вимог ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України, оскільки підстава відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не відповідає цим правовим положенням.
41.          З цих підстав рішення Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 14.03.2017 підлягає скасуванню. 
42.          Враховуючи наведене, постанову суду апеляційної інстанції слід скасувати як таку, що її ухвалено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права - ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України.
43.          Суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення сільської ради. Проте воно є неправильними в частині мотивів, а тому також підлягає скасуванню.
44.          Зважаючи на вищенаведене, позовну вимогу про визнання протиправним та скасування рішення Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 14.03.2017 слід задовольнити. Водночас, немає підстав для задоволення позов у частині зобов`язання сільської ради розглянути заяву ОСОБА_1 , оскільки вона не відповідає вимогам ч. 6 ст. 118 ЗК України. 
45.          Для реалізації прав, передбачених ст. 118 ЗК України, позивачу слід подати клопотання із зазначенням місця розташування земельної ділянки, бажаної для відведення, надати відповідні графічні матеріали.  
46.          Відповідно до статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
47.           За таких обставин Верховний Суд приходить до висновку, про скасування постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2017 та постанови Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07.06.2017, ухвалення нового рішення про задоволення позову частково.
48.          Судові витрати у вигляді судового збору у справі відсутні, тому питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 345, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2.          Постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 червня 2017 року та постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року скасувати.
3.          Ухвалити нове рішення про задоволення позову частково.
Визнати протиправним і скасувати рішення  від 14.03.2017 про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,20 га на території с. Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області. 
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб