ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 р. 	Справа № 520/11746/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Старостіна В.В. ,  Рєзнікової С.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.12.19 року по справі № 520/11746/19
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                        
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в перерахунку та виплаті не донарахованого щомісячного державного підвищення до пенсії як інваліду війни 3 групи з 15.11.2000  по 29.11.2017  в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком та 2 групи з 29.11.2017 р. в розмірі 350% мінімальної пенсії за віком з урахуванням інфляції;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 суму не донарахованого щомісячного державного підвищення до пенсії як інваліду війни 3 групи з 15.11.2000 по 29.11.2017 в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком та 2 групи з 29.11.2017 в розмірі 350% мінімальної пенсії за віком з урахуванням інфляції.
В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 визнаний інвалідом 3 групи з 15.11.2000. У зв`язку із змінами в ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" позивачу проведений перерахунок пенсії. Позивач звертався із відповідними скаргами до відповідача для здійснення йому перерахунку. Однак відповідач у задоволенні заяв позивача відмовляв. Вважаючи дії відповідач протиправними, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що пенсія йому призначена до 01.01.2006 року. Згідно ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, однак суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи з 15.11.2000, що підтверджується МСЕК серії МСЕ-№ 021713.
Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача із проханням здійснити перерахунок пенсії. В свою чергу, відповідач здійснював такий перерахунок відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 10, 14 - 23).
Також, позивач звертався з метою захисту своїх прав до Харківського районного суду. Так, рішенням від 23.06.2013 по справі №635/3814/13-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області про зобов`язання вчинити певні дії - було залишено без розгляду. Суд в своєму рішенні по справі №635/3814/13-а зазначив, що позов підлягає залишенню без розгляду через порушення строків звернення до суду із захистом порушених правю.
Позивач 23.07.2019 звернувся із завою до відповідача в якій просив перерахувати та виплатити ОСОБА_1 не донараховане щомісячне державне підвищення до пенсії як інваліду 3 групи з 15.11.2000 по 29.11.2017  в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком та 2 групи з 29.11.2017 в розмірі 350% мінімальної пенсії за віком з урахуванням інфляції.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом від 23.08.2019 за № 4041/Г-14, №4043/Г-14 повідомило позивача про те, що всі нарахування та виплати позивачу здійснюються відповідно до вимог чинного законодавства.
Не погоджуючись із таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до приписів 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідач - є регіональним органом Пенсійного фонду України та діє на підставі Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 (із змінами) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015р. за № 40/26485, та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, постановами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Пенсійного фонду України, у тому числі вказаним вище Положенням, та наказами Пенсійного фонду України. Згідно з вказаним вище Положенням функції з призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії державою покладено виключно на органи Пенсійного фонду.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні з 15.11.2000 року та отримує пенсію по інвалідності III групи (захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
З 29.11.2017 року по теперішній час позивач отримує пенсію по інвалідності II групи (захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
Розмір пенсії відповідно до ст. 21 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" особам з інвалідністю 2 групи становить 80% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку). Розмір пенсії позивача з 01.07.2019 року складає: 5074,80грн. основний розмір пенсії розрахований від середнього заробітку (6343,59грн. х 80%; 170,82 грн. - додаткова пенсія особам з інвалідністю 2 групи з числа ліквідаторів наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 50,00 грн - цільова грошова допомога особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи; 1268,70 грн. - збільшення основного розміру пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1381; 625,60грн. - підвищення особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи (1564,00грн. х 40%); 1021,08 грн. - державна адресна допомога особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 № 543 (1564,00грн. х 525%). Загальний розмір пенсії становить 8211,00 грн.
Матеріалами справи встановлено, що позивач є інвалідом армії прирівняний до інваліда війни II групи, а отже має також право та користується пільгами, встановленими законодавством України, в тому числі і Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що підтверджується відповідним посвідченням. 
Відповідно до Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 23.11.1995 р. № 458/95-ВР частину третю статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" викладено в такій редакції: інвалідам війни пенсії підвищуються: інвалідам І групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи - 200 процентів мінімальної пенсії за віком. Вказані зміни введені в дію з 01.01.1996 року.
Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 05.10.2005 № 2939-ІV частину 4 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" викладено в новій редакції, а саме: "Інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам І групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність". Вказані зміни набули чинності з 01.01.2006 року. 
Тобто, інвалідам війни пенсії за вислугу років підлягали підвищенню у відсотковому обчисленні від мінімальної пенсії за віком до 2006 року включно, а з 2006 року у відсотковому обчисленні від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Згідно пояснюючої записки, яка подавалася до законопроекту, що був прийнятий у формі Закону України від 05.10.2005 № 2939 - IV "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", означений Закон спрямований на здійснення поліпшення матеріального становища відповідних осіб не шляхом доведення пенсій до рівня прожиткового мінімуму, а через підвищення рівня доплат до пенсій на підставі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Оскільки прожитковий мінімум встановлюється відповідно до законів України, тому розрахунки державних витрат на фінансування зазначених доплат цим законопроектом пропонувалося здійснювати на підставі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого на відповідний рік.
Конституційний Суд України в ухвалі від 23.10.2007 по справі № 2-42/2007 про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пунктів 2, 3, 4, 5, 6 розділу І Закону України "Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" зазначив таке.
"Заміна Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" мінімальної пенсії за віком на прожитковий мінімум як розрахункової величини, що використовується для підвищення пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, обумовлена тим, що прожитковий мінімум є базовим державним соціальним стандартом (ч. 3 ст. 46 Конституції України, ст. 6 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії"). Ці питання відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України визначаються виключно законами України. Тому встановлення розмірів збільшення пенсій чи іншої соціальної допомоги, що вплачується замість пенсії, застосування прожиткового мінімуму чи розміру мінімальної пенсії за віком для нарахування соціальних виплат є предметом законів України (законності) і не належить до компетенції Конституційного Суду України".
Тож, вищевказані положення Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" рішенням Конституційного Суду України такими, що суперечать Конституції України (є неконституційними) не визнавались.
Таким чином, внесені законодавцем шляхом прийняття Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" зміни є частиною системної реформи у сфері соціального забезпечення, зокрема, відповідних категорій військовослужбовців, яка була направлена на зміну механізму розрахунку вищевказаних соціальних виплат шляхом прийняття за основу базового соціального стандарту (прожитковий мінімум), розмір якого визначався законом.
На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011, зазначивши висновки про те, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.
Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.
У іншому   рішенні від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.
Відповідно до матеріалів справи встановлено, що позивачу до 31.12.2005 року виплачувалось підвищення у розмірі 200% мінімальної пенсії за віком як інваліду 3 групи, з 01.01.2006 року позивачу виплачується підвищення як інваліду війни 3-ї групи у розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а з 29.11.2017 року по теперішній час - 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 05.10.2005 р. № 2939-ІV, яка є чинною.
Приймаючи до уваги той факт, що питання визначення механізмів нарахування певних соціальних виплат та їх розмірів віднесено до законодавчого регулювання, то неправомірних дій, направлених на стверджуване позивачем звуження його прав, з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судовим розглядом не встановлено.
Щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплати ОСОБА_1 не донарахованого щомісячного державного підвищення до пенсії як інваліду війни 3 групи з 15.11.2000 по 29.11.2017 в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком та 2 групи з 29.11.2017 року в розмірі 350% мінімальної пенсії за віком з урахуванням інфляції, то як зазначалось вище, Головним управління здійснений такий перерахунок пенсії (підвищення до пенсії) відповідно до норм чинного законодавства здійснювався, окрім того, оскільки ця вимога є похідною від попередньої, то вона також задоволенню не підлягає.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1 та 3  статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі    Конституції України    гарантується.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та закриття справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визначе, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 по справі № 520/11746/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.В. Старостін    С.С. Рєзнікова