КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
17 червня 2020 року                                                                                   м. Київ
 
Унікальний номер справи № 752/16042/19  
Апеляційне провадження 22-ц/824/6548/2020  
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
 
сторони          
позивач                      Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»
 
відповідач                 ОСОБА_1 

            розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Хоменко В.С., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу,
 
в с т а н о в и в :
 
у серпні 2019 року ПрАТ «СК «Уніка» звернулося до суду з позовом до        ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої 13 102, 48 грн. 
В обґрунтування позову зазначало, що 27.03.2017 ОСОБА_3 застрахувала цивільну відповідальність в ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 030409/4640/0000004, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем «Geely» д.н.з. НОМЕР_1 .
06.05.2017 в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Geely» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та «BMW»                              д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 ОСОБА_6 .
Постановами Дарницького районного суду м. Києва від 26.06.2017                            ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визнано винними у даній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. 
Страхова компанія свої зобов`язання перед потерпілою особою згідно з умовами договору, враховуючи обопільну вину водіїв, виконало та сплатило на користь                 ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі 13 102,48 грн.
Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП застрахована не була просили стягнути суму сплачених коштів з відповідачки.
Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.10.2019 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «УНІКА» суму страхового відшкодування 13 102,48 грн. Вирішено питання судових витрат.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.02.2020 заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. 
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не звернув уваги на положення п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон № 1961-IV), яким передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобам, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Вважає, що відповідно до цього Закону позивач повинен був пред`явити свої вимоги до належного відповідача, а саме МТСБУ, яке повинно відшкодовувати шкоду, завдану особою яка не застрахувала свою відповідальність. Відтак позов пред`явлено до неналежного відповідача. Позивач не надав доказів наявності у страхувальника на час ДТП полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, також відсутні документи про сплату  страхового платежу, а тому не доведено час набуття чинності договором страхування. Судом не взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.07.2018 по справі 755/18006/15. Суд не звернув уваги на те, що страхове відшкодування сплачено на рахунок страхувальника без зменшення суми ПДВ. Крім того, страховий акт не відповідає фактичним обставинам справи, та значна частина  сум, виплачена з порушенням умов договору. Згідно положення ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 997 ЦК України, на які посилається позивач то у нього виникає право регресивної вимоги лише на суми сплачені за договором добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання». Вважає, що суми сплачені на інших підставах не можуть бути стягнуті в регресному порядку. Суд також не виніс ухвалу про заочний розгляд справи. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «СК УНІКА» - Сергутін В.А.    просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що посилання апелянта на норми п.п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV є помилковими, оскільки згідно цього ж закону             п. 41.3 ст. 41  МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В такому разі МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування. Крім того вказує, що виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою яка застрахувала свою цивільну відповідальність відповідно до закону покладено на страховика винної особи. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то страховиком згідно договору добровільного страхування наземного транспорту сплачено страхове відшкодування у сумі 13 102,48 грн з урахуванням вини обох учасників ДТП.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.
Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 27.03.2017 між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Geely» д.н.з. НОМЕР_1 . 
06.05.2017 на Бориспільському шосе у м. Києві сталася  дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Geely» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та «BMW»              д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26.06.2017 ОСОБА_1 визнана винною та притягнута до адміністративної відповідальності за                         ст. 124 КУпАП.
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26.06.2017 ОСОБА_4 також визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
07.05.2017 до ПрАТ «СК«Уніка» з повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку звернулась власник автомобіля «Geely» д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_3 .
Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобілів «Geely» д.н.з. НОМЕР_5 від 05.05.2018, величина вартості матеріального збитку склала 26 204,95 грн.
15.06.2018 ПрАТ «СК «Уніка» виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі 13 102,48 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст.ст. 1187, 1188 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Такими законами, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.
За матеріалами справи встановлено, що внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Geely» д.н.з НОМЕР_1 та позивач виплатив страхове відшкодування на виконання умов договору добровільного страхування у сумі 13 102,48 грн.
Відповідно до звіту від 05.05.2018 матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Geely» д.н.з НОМЕР_1 складає 26 204,95 грн, а вартість відновлювального ремонту - 33 264,60 грн.
Позивач сплатив страхувальнику 1/2 частину вартості матеріального збитку, а не кошти за відновлювальний ремонт автомобіля, а тому доводи апеляційної скарги про необхідність вирахування із страхової суми ПДВ не можна визнати обґрунтованими.
Страховик на власний розсуд визначив ступінь вини кожного з учасників ДТП по                50 % та особи винні у вчиненні шкоди, у тому числі і відповідач, не оспорювали таке визначення ступеню вини.
Відповідно до підпункту «а» п. 41.1 та п. 41.3 ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння  транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув позов до неналежного відповідача спростовуються п. 41.3 ст. 41Закону № 1961-IV, оскільки МТСБУ не могло б виплатити власнику автомобіля «Geely» д.н.з НОМЕР_1 (потерпілому) регламенту виплату через наявність у останньої договору добровільного страхування з ПрАТ «СК «Уніка».
Позивач сплатив страхове відшкодування на виконання умов договору, а відтак обидві сторони договору добровільного страхування вважають такий договір чинним. 
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на настання, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 204 цього ж Кодексу дійсність правочину презюмується.
Відтак доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів сплати страхового платежу при укладенні договору не впливають на висновки суду. 
У даній справі предметом спору є відшкодування шкоди у порядку суброгації, а відтак відсутність у матеріалах справи полісу обов`язкового страхування цивільного - правової відповідальності власника автомобіля «Geely» д.н.з НОМЕР_1 також не спростовує висновків суду.
Відповідач не позбавлена права звернутися до страховика, у якого була застрахована цивільно - правова відповідальність власника автомобіля «Geely» д.н.з НОМЕР_1 , а у разі відсутності такого полісу, безпосередньо до особи, винної у вчиненні шкоди з питанням щодо  відшкодування шкоди, яка завдана власнику автомобіля «BMW» д.н.з НОМЕР_2 .
Доводи апелянта про те, що суд не виніс ухвалу про заочний розгляд справи не є підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення лише у тому разі, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Відсутність ухвали суду про заочний розгляд справи не призвело до неправильного вирішення спору.
Колегія суддів звернула увагу на те, що судова повістка повернута до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», проте відповідач не обґрунтовує апеляційну скаргу такою підставою, як розгляд справи за її відсутністю  та не повідомлення неї про дату та час судового засідання (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).
За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає за виключенням випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.
 
Постанова складена 17.06.2020.

 
Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай 

Судді                                                                                                 В. А. Кравець

                                                                                                          О. Ф. Мазурик