П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 522/5563/17	
Головуючий в 1 інстанції: Загороднюк В.І.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,
суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2019 року (суддя Шенцева О.П., м. Одеса, повний текст рішення складений 06 вересня 2019 року) про залишення без розгляду адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення примусове повернення в країну походження,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування рішення ГУ ДМС України в Одеській області №15 від 13.03.2017 року про примусове повернення громадянина Афганістану ОСОБА_2 ОСОБА_3 в країну походження.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Так, апелянт зазначає, що не отримував жодної поштової кореспонденції з суду та не повідомлений про дату, час та місце судового засідання, тому залишення позову без розгляду з посиланням суду на неявку позивача є немотивованим та помилковим.
Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції послався на п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України якою передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Проте, колегія суддів вважає помилковим таке рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом із тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового.
Водночас, публічно-правовими відносинами є ті відносини, що пов`язані з виконанням державою чи територіальними громадами своїх публічних функцій, зокрема, щодо забезпечення прав і свобод людини та громадянина; відносини, в яких домінує публічно-правовий інтерес; відносини, урегульовані нормами публічного права.
Публічно-правовим вважається, зокрема, спір у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо; примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства. Тоді, як виходячи з вищенаведеного даний позов слід було розглянути в порядку адміністративного судочинства.

Водночас колегія суддів вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду з огляду на таке.
Так, згідно ч. 1 ст. 124 КАС України судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 127 КАС України часом вручення повістки вважається день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
За приписами п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.
З огляду на вищевикладене вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду підлягає з`ясуванню: чи належним чином позивача було повідомлено про судовий розгляд перший і другий раз; чи обидва рази були відсутні поважні причини неприбуття позивача або інформація про такі причини; чи відсутня заява позивача про розгляд справи за його відсутності.
Слід зазначити, що причини неприбуття слід визнавати неповажними, якщо за таких причин особа мала реальну можливість прибути в судове засідання або надіслати свого представника. Якщо ж прибуття в судове засідання могло потягнути за собою завдання шкоди цінностям вищим, ніж інтереси розгляду справи (наприклад, здоров`ю чи навіть життю особи), то причини неприбуття суд визнає поважними. А відтак, поважність причин неприбуття є оціночною категорією, яка залежить від конкретних обставин
Колегією суддів встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року прийнято до розгляду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 та призначено судове засідання на 03 квітня 2019 року (а.с. 96).
Про вищевказану дату судового засідання, позивача повідомлено шляхом направлення судової повістки, але остання повернулося до суду буз вручення з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 99).
В судове засідання 03.04.2019 року сторони не з`явилися, у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 19.06.2019 року.
Про дату судового засідання повідомлений належним чином представник позивача про, що в матеріалах справи міститься розписка про дату розгляду справи (а.с. 101).
19.06.2019 року сторони повторно не з`явилися в судове засідання, тому судове засідання відкладено на 06.09.2019 року.
Про дату судового засідання позивача повідомлено шляхом направлення судової повістки, однак останнє повернулося до суду без вручення з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 108)
06.09.2019 року позивач в судове засідання не з`явився, від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, що стало підставою для залишення позовної заяви без розгляду.
Між тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме позивач, як особа, яка звернулась до суду за захистом своїх прав, має бути зацікавленим та сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному розгляду своєї справи, а також зобов`язаний виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для залишення позовної заяви без розгляду є повторність неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, без поважних причин, або без повідомлення ним про причини неприбуття та без подання заяви про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Таким чином, в даному випадку згідно з п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України, оскільки позивач та його представник не з`явились без поважних причин у три останніх судових засідання поспіль та не повідомили суд про причини своєї неявки є підстави для залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, оскільки судом було залишено без розгляду справу за адміністративним позовом в порядку цивільного судочинства згідно п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Проте, враховуючи вищевказані обставини, адміністративний позов ОСОБА_1 мав бути залишеним без розгляду відповідно п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України в порядку адміністративного судочинства.
При цьому слід наголосити на тому, що у межах спірних правовідносин позивача не позбавлено права на судовий захист, так як залишення без розгляду позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом, згідно ч. 4 ст. 240 КАС України.
Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 292, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2019 року скасувати та постановити у справі нову ухвалу суду, якою залишити без розгляду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про примусове повернення в країну походження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                І.П.Косцова

Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов