Постанова 
Іменем України 
 
01 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 523/5594/19
провадження № 61-22616св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О., 
суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Тітова М .Ю.,  
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Одесагаз»,
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Воронковим Володимиром Олексійовичем, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року в складі судді Середи І. В. та постанову Одеського апеляційного суду від                                     18 листопада 2019 року в складі колегії суддів: Комлевої О. С., Сегеди С. М., Цюри Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Одесагаз» (далі - ПАТ «Одесагаз»), у якому просив визнати незаконними:
-          рішення комісії ПАТ «Одесагаз» з розгляду актів про порушення від                  22 лютого 2019 року № 325аб/1;
-          акт-розрахунок ПАТ «Одесагаз» від 22 лютого 2019 року № 624.
Позов мотивований тим, що позивач є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , та споживачем природного газу, який постачається ПАТ «Одесагаз».
21 січня 2019 року працівниками ПАТ «Одесагаз» складено акт про порушення споживачем, що не є побутовим, Кодексу газорозподільних систем, відповідно до якого встановлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ.
30 січня 2019 року співробітники ПАТ «Одесагаз» за відсутності позивача склали акт № 19 експертизи ЗВТ та пломб, згідно якого комісія дійшла висновку про наявність несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу, яке полягало у порушенні цілісності заводського товару. 
З приводу несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу 22 лютого 2019 року ПАТ «Одесагаз» складено акт-розрахунок № 624, відповідно до якого ОСОБА_1 має сплатити нарахування в розмірі                                 131 940 грн 99 коп.
Того ж дня рішенням комісії ПАТ «Одесагаз» № 325аб/1 встановлено порушення позивачем підпункту 3 пункту 1 Глави 2 Розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем.
Посилаючись на те, що порушення цілісності заводського товару відбулось не з його вини, а внаслідок дій працівників ПАТ «Одесагаз»,                          ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги. 
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року у відкритті провадження у справі відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив з того, що заявлені                                        ОСОБА_1 позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а обраний спосіб захисту не сприятиме ефективному відновленню його порушеного права, у зв`язку чим дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі з підстав, встановлених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником                               Воронковим В. О. , залишено без задоволення, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року без змін.
 
Апеляційний суд, погоджуючись з висновком місцевого суду про відмову у відкритті провадження у справі, заначив, що складені ПАТ «Одесагаз» акти є підтвердженням перевірки та розрахунком боргу, у зв`язку з чим оскарження лише факту складення таких актів, які не встановлюють для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, чинним законодавством не передбачено. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У грудні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат                           Воронков В. О. звернувся до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на недотримання судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не взяли до уваги, що у статті                         16 ЦК України одним з способів захисту порушеного права передбачено визнання незаконними рішення та дій посадових і службових осіб, у зв`язку з чим позивач має право оскаржити у судовому порядку незаконні рішення ПАТ «Одесагаз», правовим наслідком яких є протиправне спонукання споживача до сплати грошових коштів. Оскаржуваними судовими рішенням порушено передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод право позивача на доступ до суду. 

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції. 
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У січні 2020 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Одесагаз» про визнання незаконним рішення комісії з розгляду актів про порушення призначено до розгляду. 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу, який постачається ПАТ «Одесагаз» до житлового будинку по АДРЕСА_1 .
 
21 січня 2019 року працівниками ПАТ «Одесагаз» складено акт про порушення споживачем, що не є побутовим, Кодексу газорозподільних систем, відповідно до якого встановлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ.
 
Того ж дня опломбований лічильник доставлено на місце проведення експертизи. 
 
Актом № 19 від 30 січня 2019 року експертизи ЗВТ та пломб комісією ПАТ «Одесагаз» проведено експертизу вилученого у                                            ОСОБА_1 лічильника та встановлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, а саме: порушено його цілісність. Вказаний лічильник визнано непридатним до подальшої експлуатації. 
 
Рішенням комісії ПАТ «Одесагаз» № 325аб/1 від 22 лютого 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 порушив підпункт 3 пункту 1 Глави                                   2 Розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем та ухвалено здійснити нарахування в сумі 131 940 грн 99 коп.
 
Згідно з актом-розрахунком від 22 лютого 2019 року№ 624, складеним на підставі акта про порушення від 21 січня 2019 року на об`єкті споживача                                               ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено розрахунок нарахувань, який становить 131 940 грн 99 коп. 
 
Не погоджуючись з рішенням комісії від 22 лютого 2019 року ПАТ «Одесагаз»  № 325аб/1 та актом-розрахунком від 22 лютого 2019 року                                             № 624 ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у відкритті провадження у справі, виходили з того, що складені ПАТ «Одесагаз» акти є підтвердженням перевірки та розрахунком боргу, у зв`язку з чим оскарження лише факту складення таких актів, які не встановлюють для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, чинним законодавством не передбачено. 
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суди послались на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 06 лютого 2019 року в справі № 522/12901/17-ц (провадження № 14-503цс18).
 
У справі, що переглядається, між сторонами склалися правовідносини, які регулюються статтею 714 ЦК України, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює держане регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня                    2015 року № 2494 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України                                 06 листопада 2015 року за № 1379/27824 (далі - Кодекс газорозподільних систем), Положенням про проведення експертизи лічильників газу, установлених у споживачів і призначених для обліку природного газу в побуті, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України від 27 грудня  2005 року № 619 (далі - Положення).
 
Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
 
Пунктом 3.1.3 Положення встановлено, що лічильники газу під час експлуатації підлягають експертизі у разі виявлення представником газопостачальної (газотранспортної) організації: невідповідності показів лічильника об`ємам газу, використаних газовими приладами та пристроями споживача; ознак порушень конструкції лічильника газу, у тому числі справності лічильного механізму, або порушень у роботі лічильника; ознак зняття мастичних пломб або порушення повірчого тавра; зриву або пошкодження пломб газопостачальної (газотранспортної) організації на лічильнику газу або на патрубках лічильника; пристроїв, які застосовані для навмисного заниження показів лічильника газу.
 
За змістом пункту 3.2.2 Положення у разі виявлення представником газопостачальної (газотранспортної) організації ознак порушень, зазначених у підпункті 3.1.3 цього Положення, складається акт про виявлені порушення. Акт про виявлені порушення складається у двох примірниках та підписується представником газопостачальної (газотранспортної) організації та споживачем, що є підставою для проведення експертизи лічильника газу та відшкодування збитків.
 
Демонтаж лічильника газу проводиться у присутності споживача представником газопостачальної (газотранспортної) організації, якому в установленому порядку надано право виконувати монтажні роботи (абзац перший пункту 3.2.4 Положення).
 
Згідно з пунктом 3.3.1 Положення експертизу лічильника газу проводить комісія, яка призначається наказом по газопостачальній (газотранспортній) організації. До складу комісії повинні входити представники газопостачальної (газотранспортної) організації та територіального органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері метрології.
 
Споживач має право бути присутнім під час проведення експертизи лічильника газу. При неможливості бути присутнім під час проведення експертизи споживач має право дати письмову згоду на проведення експертизи без його присутності або у присутності уповноваженої ним іншої особи. У разі  відсутності споживача або вповноваженої ним особи при проведенні експертизи (у визначених в акті про демонтаж лічильника газу місці, даті та часі) така експертиза проводиться без присутності споживача або вповноваженої ним особи (пункт 3.3.2 Положення).
 
Пунктом 2.1 Положення визначено, що експертиза лічильника газу - комплекс дій, які проводяться з метою  установлення придатності лічильника газу до застосування у разі сумніву в цьому споживача або постачальника газу.
 
Види порушень, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) об`ємів природного газу або зміна їх режиму нарахування визначені главою                          2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем. Зокрема, підпунктом 3 пункту 1 цієї глави визначено, що до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з газорозподільних систем (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать несанкціоноване втручання в роботу засобів вимірювальної техніки (комерційного вузла обліку природного газу, зокрема лічильника газу).
 
Пунктами 1, 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем передбачено, що у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником оператора газорозподільної системи складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу. За результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
 
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
 
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
 
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
 
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
 
Ефективність як критерій способу захисту цивільного права полягає в тому, що його реалізація призведе до відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.
 
Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Здебільшого такий спосіб прямо визначений спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.
 
Так, за змістом пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу (несанкціонованому споживачу) в результаті задоволення акта про порушення, зазначається в окремому платіжному рахунку оператора газорозподільних систем, який надається під особистий підпис споживача (несанкціонованого споживача) або надсилається йому рекомендованим поштовим відправленням разом із супровідним листом, що оформлюється у довільній формі. Якщо об`єм та/або вартість необлікованого (донарахованого) природного газу буде оскаржуватися споживачем (несанкціонованим споживачем) у судовому порядку, тоді до винесення остаточного рішення у судовій справі заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу не вважається простроченою.
 
Зазначеними положеннями законодавства прямо передбачено, що споживач у разі незгоди з об`ємом та/або вартістю необлікованого (донарахованого) природного газу і його вартості має право оскаржити такий акт (вимогу) в судовому порядку.
 
Пунктом 3.4 Положення визначено, що у разі незгоди будь-якої сторони з висновками комісії по газопостачальній (газотранспортній) організації спірні питання вирішуються у судовому порядку.
 
Таким чином, Верховний Суд вважає, що позовні вимоги                                ОСОБА_1 про скасування рішення комісії ПАТ «Одесагаз»                                  № 325аб/1, яким здійснено нарахування за газопостачання в сумі                          131 940 грн 99 коп., а також скасування акта-розрахунка ПАТ «Одесагаз» від                          22 лютого 2019 року № 624, яким визначено об`єм, обсяг і вартість необлікованого (донарахованого) об`єму, є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
 
Вказаний висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2020 року в справі № 910/17955/17 (провадження                                     № 12-137гс19).
 
При цьому суд касаційної інстанцій вважає помилковим посилання судів на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 522/12901/17-ц (провадження № 14-503цс18), у якій оскаржувався акт про порушення Правил користування електричною енергією та дії щодо розгляду зазначеного акта, у той час як предметом оскарження у справі, що переглядається, є рішення комісії про здійснення нарахування за недовраховане газопостачання та акт-розрахунок, як додаток до рішення комісії, необлікованого (донарахованого) об`єму, обсягу природного газу і його вартості.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, не спростував доводів  ОСОБА_1 по суті заявлених ним вимог, не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору,  а також не дослідив належним чином наданих сторонами доказів, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку, що спір відповідно до вимог пункту                        1 частини першої статті 186 ЦПК України не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з`ясувати дійсні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Воронковим Володимиром Олексійовичем, задовольнити.
 
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                           В. О. Кузнєцов
 
Судді :                                                                                                     В. С. Жданова
 
                                                                                                                 В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                                 С. О. Карпенко
 
                                                                                                                 М. Ю. Тітов