ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" травня 2020 р.           Справа№ 910/7339/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Агрикової  О.В. 
 
при секретарі судового засідання Найченко А.М.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз»
на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2019
у справі №910/7339/19 (суддя Усатенко І.В.)
за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз»
до Акціонерного товариства «Укртрансгаз»
про зобов`язання виконати умови  договору та визнання дій неправомірними

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» (далі - АТ «Харківміськгаз», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз», відповідач), в якому просило суд:
-          визнати неправомірними дії АТ «Укртрансгаз» по визначенню обсягів протраспортованого природного газу за вузлами обліку природного газу, що не вказані у додатку №3 договору  транспортування природного газу №1512000745-09/15-553 від 17.12.2015;
-          зобов`язати АТ «Укртрансгаз» визначати обсяг протранспортованого природного газу згідно умов договору №1512000745-09/15-553 від 17.12.2015, вказаних у додатку № 3.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно, в порушення умов вказаного договору, безпідставно за завищеними показниками обліковував обсяг протранспортованого газу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/7339/19 позов задоволено частково, зобов`язано АТ «Укртрансгаз» визначати обсяг протранспортованого природного газу згідно умов договору №1512000745 від 17.12.2015, вказаних у додатку № 3; в частині позовних вимог про визнання неправомірними дій АТ «Укртрансгаз» по визначенню обсягів протранспортованого природного газу за вузлами обліку природного газу, що не вказані в додатку № 3 до договору транспортування природного газу № 1512000745-09/15-553 від 17.12.2015 відмовлено; стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь АТ «Харківміськгаз» судовий збір у розмірі 1921,00  грн.
Ухвалюючи вказане рішення, суд виходив з того, що до того моменту, поки сторонами шляхом внесення відповідних змін до договору не погоджено використання нових комерційних ВОГ, до виконання є обов`язковим договір з усіма додатками, в погодженій сторонами редакції; заперечення відповідача з посиланням  на його право як оператора використовувати свої комерційні ВОГ не спростовують його обов`язку виконувати умови підписаного ним же договору; доводи відповідача про те, що додатком № 3 на нього не покладено обов`язків, спростовуються самим додатком № 3 договору та його умовами, які регламентують порядок обліку протранспортованого газу; оскільки відповідач у своїх запереченнях по суті спору заперечував його обов`язок при здійсненні розрахунків протранспортованого газу дотримуватись умов погоджених сторонами в додатку № 3 до договору, суд дійшов висновку, що вимога позивача про зобов`язання відповідача визначати обсяг протранспортованого газу згідно умов договору, вказаних у додатку № 3 до договору є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Разом з тим, щодо вимоги позивача про визнання відповідних дій відповідача протиправними суд дійшов висновку, що задоволення такої вимоги не буде сприяти відновленню права позивача, обумовленого договором, на облік протранспортованого газу, згідно умов укладеного між сторонами договору, тобто такий спосіб не забезпечує реального захисту права, яке на думку позивача є порушеним; з огляду на те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання дій відповідача протиправними.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням, АТ «Укртрансгаз» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині прийняте за нез`ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим викладені у рішенні суду висновки не відповідають встановленим обставинам справи.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт наголошував на тому, що договір не містить умови щодо обов`язку відповідача здійснювати облік природного газу згідно умов додатку № 3 до договору; облік природного газу у сфері транспортування природного газу здійснюється виключно згідно норм Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015  № 2493 (далі - Кодекс ГТС), а також умов відповідної технічної угоди; мотивувальна частина оскаржуваного рішення викладена без врахування та застосування п.п. 1-4 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у зв`язку з чим судом безпідставно зроблено висновок про те, що долучені до матеріалів справи акти підтверджують здійснення обліку протранспортованого природного газу відповідачем іншими ВОГ, ніж визначені у додатку № 3 до договору; всупереч ст.ст. 2, 236- 238 ГПК України, п. 9 глави 2 розділу III, п. 2 глави 1 розділу IV Кодексу ГТС, п. 2.1, 3.1 Технічної угоди про умови приймання-передачі природного газу на газорозподільних станціях від 26.08.2006, п. 4 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», ст. 6 ЦК України судом фактично було зобов`язано відповідача вчиняти дії на виконання умов договору, вчинення яких, в свою чергу згідно норм чинного законодавства не регулюється умовами договору транспортування природного газу; судом зобов`язано вчиняти дії на майбутнє незалежно від наявності/відсутності, на думку суду, факту порушення прав позивача у спірних правовідносинах у майбутньому; судом зобов`язано вчиняти дії з обліку природного газу згідно умов додатку №3 до договору щодо всього обсягу природного газу, який обліковується за наслідком фактичного надання послуг транспортування (переміщення природного газу через комерційний ВОГ в газорозподільну систему відповідача) за іншим договором № 1109011168/П40 від 28.09.2011, однак, останній не містить умов додатку № 3 до договору №1512000745 від 17.12.2015, тобто суд вийшов за межі позовних вимог; суд обмежився лише висновком про порушення відповідачем прав позивача у зв`язку із обліком у спірний період природного газу, протранспортованого, на думку суду, за наслідком надання послуг транспортування за умовами саме спірного договору, комерційними ВОГ, що не передбачені в додатку № 3 до договору; судом не враховано доводи відповідача про те, що комерційні ВОГ, зазначені в додатку № 3 до договору, побудовані на методі змінного перепаду тиску за радянським стандартом РД 50-213-80, який втратив чинність, а відтак, оскаржуване рішення не може бути виконаним.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/7339/19, призначено до розгляду на 04.03.2020, встановлено АТ «Харківміськгаз»  строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Позивач скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач наголошував на тому, що основним видом діяльності АТ «Укртрансгаз» є транспортування природного газу, а основним видом діяльності АТ «Харківміськгаз» - розподіл природного газу; зміст укладеного сторонами договору відповідає вимогам Закону України «Про ринок природного газу» та положенням Типового договору транспортування природного газу; Додатком 3 до договору визначено, що комерційними ВОГ в точках виходу з газотранспортної системи до АТ «Харківміськгаз» є ВОГ на звужуючих пристроях, які експлуатуються власником - АТ «Укртрансгаз» у відповідності до вимог чинних нормативних документів; вказані ВОГ і їх складові своєчасно проходили і проходять повірку, калібрування і спільні з АТ «Харківміськгаз» перевірки; складові частини ВОГ опломбовані пломбами АТ «Укртрансгаз» і АТ «Харківміськгаз», а відтак, є захищеними від несанкціонованого втручання; чинним договором чітко визначений перелік комерційних ВОГ, однак, АТ «Укртрансгаз» фактично в односторонньому порядку визначило ВОГ, які необхідно використовувати в якості комерційних.
Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду 03.03.2020 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження, від відповідача - заперечення на відзив на апеляційну скаргу; 04.03.2020 від відповідача - клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення позивачеві заперечень на відзив.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2020 в задоволенні клопотання АТ «Укртрансгаз» про зупинення провадження у справі №910/7339/19 відмовлено, у розгляді справи №910/7339/19 оголошено перерву до 08.04.2020. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 зі змінами від 16.03.2020 №215 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211. Зокрема, карантин продовжено до 24.04.2020.
З урахуванням наведеного, у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2020 повідомлено учасників провадження, що розгляд апеляційної скарги АТ «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/7339/19 08.04.2020 не відбудеться, наступне судове засідання призначено на 27.05.2020, доведено до відома учасників апеляційного провадження, що їх участь у судовому засіданні не є обов`язковою та нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.
У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/7339/19 в оскаржуваній частині та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.
27.05.2020 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання АТ «Укртрансгаз» визначати обсяг протранспортованого природного газу згідно умов договору №1512000745 від 17.12.2015, вказаних у додатку № 3.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 17.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз», яке в подальшому змінило найменування на АТ «Укртрансгаз» (у тексті договору - оператор) та Публічним акціонерним товариством «Харківміськгаз», яке в подальшому змінило найменування на АТ «Харківміськгаз» (у тексті договору - замовник) було укладено договір на транспортування природного газу № 1512000745 (далі - договір).
При цьому, судом першої інстанції було враховано подані сторонами екземпляри договору та надані ними пояснення, з яких вбачається, що між сторонами було укладено договір транспортування природного газу №1512000745 від 17.12.2015, інших договорів транспортування природного газу сторонами не укладалось 17.12.2015, а номер № 1512000745-09/15-553 містить частину внутрішньої реєстрації документації позивачем та є договором № 1512000745 від 17.12.2015, укладеним між сторонами.
Сторонами не надано належних, допустимих та вірогідних доказів того, що договір № 1512000745-09/15-553 від 17.12.2015 та договір № 1512000745 від 17.12.2015 є різними правочинами. З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що за своїм змістом, вищезазначені тексти договорів підтверджують вчинення одного й того ж правочину.
Враховуючи, що у відповідача в наявності є договір саме за №1512000745 і позивач не заперечує тих обставин, що між сторонами укладався саме договір № 1512000745 , а додаток до номеру -09/15-553 є лише внутрішньою реєстраційною нумерацією позивача, і судом встановлено ідентичність обох екземплярів договорів, місцевим господарським судом правомірно розглянуто укладений сторонами правочин саме як договір №1512000745 від 17.12.2015.
Так, відповідно до пункту 2.1. вказаного договору оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.
Послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі ГТС, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором (пункт 2.2. договору).
Умовами пункту 2.3-2.5. договору передбачено, що послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (транспортування); послуга балансування обсягів природного газу,    які подаються до газотранспортної    системи і відбираються з неї (балансування). Обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначається підписанням додатка № 1 та/або № 2 до цього договору. Приймання-передача газу. Документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюється відповідно до вимог Кодексу ГТС.
Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, подавати газ в точках входу та/або приймати газ в точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі (п. 2.6 договору) .
Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, приймати газ в точках входу та/або передавати газ в точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі (п. 2.7 договору) .
Відповідно до п. 2.8 договору додатки 1, 2, 3 є невід`ємною частиною цього договору. При цьому додаток 3 укладається у випадку, коли замовником послуг  є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газобудівне підприємство або виробник біогазу.
Порядок комерційного обліку природного газу (у тому числі приладового) та перевірки комерційних вузлів обліку, а також порядок приймання - передачі природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи, визначення та перевірки параметрів якості в цих точках здійснюється сторонами відповідно до вимог Кодексу ГТС та з урахуванням цього договору. Окремим додатком 3 до цього договору між оператором та замовником, який є оператором газорозподільної системи/прямим споживачем/газовидобувним підприємством/виробником біогазу, інших видів газу з альтернативних джерел, визначається перелік комерційних вузлів обліку газу, встановлених на всіх фізичних точках входу/виходу до відповідного замовника. На кожну фізичну точку входу/виходу до/з газотранспортної системи складається акт розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін який має містити схему потоків газу через вузол обліку природного газу (ВОГ), його місце розташування на схемі, межу балансової належності та за необхідності схематичне позначення іншого обладнання чи засобів вимірювальної техніки (ЗВТ) (пункти 5.1., 5.4, 5.5 договору).
Згідно з п. 8.2 договору у разі якщо замовник є прямим споживачем, потужність (Wmax) у фізичних точках виходу з газотранспортної системи до прямого споживача визначається за величиною максимальної витрати (об`єму) газу за годину за стандартних умов, розрахованою за значеннями максимального абсолютного робочого тиску газу (Рmax абс), та величиною максимальної витрати (q max) за робочих умов комерційних ВОГ, що визначені у додатку 3 до цього договору. При цьому для точок виходу з газотранспортної системи до прямого споживача при використанні методу змінного перепаду тиску із застосуванням звужуючих пристроїв потужність визначається за значенням максимальної витрати за стандартних умов, вказаної у Протоколі розрахунку параметрів витратоміра, за заданими характеристиками звужуючого пристрою і що видається уповноваженим органом у сфері метрології. (Надалі зазначено формулу визначення потужності). При цьому для точок, зазначених у цьому пункті, величина замовленої потужності за додатком 1 до цього договору визначається на підставі потужності точок, визначеної у додатку 3 до цього договору, з урахуванням такого: якщо на комерційному ВОГ (ПВВГ) встановлено два і більше вимірювальних трубопроводів на базі лічильників газу та/або за методом змінного перепаду тиску, які обліковують природний газ в одному напрямку передачі газу (та які працюють почергово, наприклад за необхідності окремого обліку у міжсезонні періоди тощо), величина потужності визначається за вимірювальним трубопроводом, що має найбільшу максимальну вимірювану об`ємну витрату природного газу; якщо на комерційному ВОГ (ПВВГ) встановлено два і більше вимірювальних трубопроводів на базі лічильників газу та/або за методом змінного перепаду тиску, які обліковують природний газ в одному напрямку передачі газу (та які працюють одночасно) або які обліковують природний газ за різними напрямками передачі газу, величина потужності визначається за сумою максимальних вимірюваних об`ємів витрат природного газу вищезгаданими вимірювальними трубопроводами.
Відповідно до п.п. 11.1-11.4 договору послуги, які надаються за цим договором, за винятком послуг балансування, оформлюються оператором і замовником актами наданих послуг. Оператор до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за газовий місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою оператора. Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути оператору один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом вартість послуг визначається за даними оператора. Послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого замовником відповідно до Кодексу та розділу IX цього договору.
Згідно з  п.п. 17.1, 17.2 договору цей договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31 грудня 2016 року, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 грудня 2015 року. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими особами сторін.
До матеріалів справи долучена копія додатку № 3 до договору «Перелік комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу», згідно якого: ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС ТЕЦ-5 м. Харків) встановлений до вузла редукування, метод змінного перепаду тиску, Рmax абсолютне - 2,400 МПа, максимальні витрати газу - 2775216 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016; ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС-1 м. Харків) встановлений після вузла редукування, метод змінного перепаду тиску, Рmax абсолютне - 0,400 МПа, максимальні витрати газу - 5308824 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016; ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС-2 м. Харків) встановлений після вузла редукування, метод змінного перепаду тиску, Рmax абсолютне - 0,400 МПа, максимальні витрати газу - 5290848 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016; ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС-3 м. Харків (міські і селищні нитки)) встановлений після вузла редукування, метод змінного перепаду тиску, Рmax абсолютне - 0,400 МПа, максимальні витрати газу - 1076568 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016; ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС-4 м. Харків) встановлений після вузла редукування, метод змінного перепаду тиску, Рmax абсолютне - 0,400 МПа, максимальні витрати газу - 4937760 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016. Додаток підписаний уповноваженими особами, підписи яких скріплені печатками обох контрагентів.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до позивача з листом № 1001ВИХ-18-500 від 29.01.2018 (а.с.  23-24, т. 1), яким направив для підписання уточнюючий додаток № 3  (Перелік комерційних вузлів обліку газу), згідно якого: ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС ТЕЦ-5 м. Харків) встановлений до вузла редукування, ультразвуковий лічильник газу, Рmax абсолютне - 5,500 МПа, максимальні витрати газу - 17160000 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016; ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС-1 м. Харків) встановлений до вузла редукування, ультразвуковий лічильник газу, Рmax абсолютне - 2,600 МПа, максимальні витрати газу - 8112000 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016; ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС-2 м. Харків) встановлений після вузла редукування, метод змінного перепаду тиску, Рmax абсолютне - 0,400 МПа, максимальні витрати газу - 5290848 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016; ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС-3 м. Харків (міські і селищні нитки)) встановлений після вузла редукування, метод змінного перепаду тиску, Рmax абсолютне - 0,400 МПа, максимальні витрати газу - 1076568 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016; ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС-4 м. Харків) встановлений після вузла редукування, метод змінного перепаду тиску, Рmax абсолютне - 0,400 МПа, максимальні витрати газу - 4937760 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016.
Отже, згідно запропонованого відповідачем переліку були внесені зміни до п.п. 1, 2 щодо місця встановлення та типу ВОГ, збільшено Рmax абсолютне та збільшені максимальні витрати газу комерційним вузлом обліку за добу за стандартних умов.
У відповідь на вказаний лист позивач направив відповідачеві лист №Км02.5.2-ЛВ-4186-0218 від 23.02.2018 (а.с. 25, т. 1), в якому зазначив, що станом на поточну дату сторонами договору належним чином оформлено додаток №3, в якому прийняті в експлуатацію та опломбовані згідно з нормами діючого законодавства комерційні вузли обліку природного газу, встановлені у пунктах приймання-передачі газу. Позивач вказав, що він заперечував щодо прийняття в експлуатацію нових ВОГ через невідповідність вимогам чинних нормативних документів. Крім того, максимальні витрати нових ВОГ штучно завищені, що призведе до необґрунтованого збільшення потужності приєднання та відповідно плати за неї, а тому проект уточненого додатку № 3 був повернутий відповідачеві без підписання.
26.02.2018 відповідач повторно звернувся до позивача з листом №1001ВИХ-18-1033 та проханням підписати уточнений додаток № 3 (а.с. 26, т. 1).
Листом № Км02.5.2-ЛВ-5122-0318 від 23.03.2018 позивач надав відповідь, згідно якої погоджувався підписати уточнений додаток № 3, однак, з урахуванням протоколу розбіжностей. До вказаного листа долучено додаток №3 до договору та відповідний протокол розбіжностей до додатку №3 (а.с. 27-29, т. 1).
Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, Додаток № 3 з протоколом розбіжностей не був підписаний відповідачем.
Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду. 
Однак, з матеріалів справи вбачається, що сторонами не надано суду належних та допустимих доказів передачі спору на  вирішення в судовому порядку. 
Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, станом на день розгляду справи чинним є підписаний обома сторонами додаток № 3 до договору № 1512000745 від 17.12.2015 (Перелік комерційних вузлів обліку газу) в первинній редакції.
Посилаючись на те, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання умов договору, викладених у додатку №3 до договору, здійснюючи щомісячний розрахунок протраспортованих обсягів природного газу на підставі даних завищених типорозмірів лічильника газу ВОГ, які не погоджені умовами укладеного договору, що призвело до розбіжностей обсягів протранспортованого природного газу між сторонами,  позивач звернувся з даним позовом до суду, зокрема з вимогою зобов`язати відповідача визначати обсяги протранспортованого природного газу  згідно умов укладеного між сторонами договору, вказаних у додатку № 3 до договору.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи вимоги чинного законодавства, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення вказаної вимоги позивача, з огляду на наступне.
Статтею 11 Цивільного кодексу України  (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання вищевказаного договору, суд першої інстанції правильно визначив, що вищевказаний договір за своєю правовою природою є договором транспортування природного газу.
Відповідно до ст. 5, розділу І Кодексу газотранспортної системи (в редакції чинній на момент укладення договору) договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги); розподіл потужності - частина договору транспортування, яка визначає порядок та умови надання і реалізації права на користування договірною потужністю, яке надається замовнику транспортування у визначеній точці входу або точці виходу; розподілена (договірна) потужність - частина технічної потужності газотранспортної системи, яка розподілена замовнику послуг транспортування згідно з договорами транспортування.
Згідно зі ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу» транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.
За приписами ч. 1 ст. 1 Розділу VІІІ Кодексу ГТС (в чинній на момент укладення договору редакції) одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування. З моменту укладення договору транспортування замовник послуг транспортування також одержує право доступу до віртуальної точки, на якій відбувається передача природного газу; комерційний вузол обліку природного газу (ВОГ) - вузол обліку, що застосовується для проведення комерційних розрахунків при визначенні об`єму (обсягу) транспортування (споживання/постачання) природного газу в точці комерційного обліку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу вузол обліку природного газу - сукупність засобів вимірювальної техніки та допоміжних засобів, призначених для вимірювання, реєстрації результатів вимірювання та розрахунків об`єму природного газу, зведеного до стандартних умов, що складається з одного або кількох вимірювальних комплексів та/або: лічильника газу в комплекті з реєструвальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу в комплекті з показувальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу, вимоги до якого встановлюються нормативно-правовими і нормативно-технічними документами; комерційний (приладовий) облік природного газу (далі - облік природного газу) - визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягу споживання та/або реалізації природного газу, на підставі якого проводяться взаєморозрахунки між споживачами природного газу та суб`єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу.
Згідно з чинною редакцією ч.ч. 1, 10, 11 ст. 1 Розділу VІІІ Кодексу ГТС одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування. З моменту укладення договору транспортування замовник послуг транспортування також одержує право доступу до віртуальної торгової точки. Замовлені величини розподілу потужності визначаються додатком до договору транспортування природного газу. Договір транспортування та додатки складаються українською мовою. За письмовим зверненням замовника послуг транспортування оператор газотранспортної системи надає договір транспортування українською та англійською мовами.
За змістом вищевказаних норм, договір є основним документом, який регламентує та регулює правовідносини між контрагентами (оператором та споживачем).
Відповідно до ч.ч. 3-5, 7 ст. 2 розділу ІІІ Кодексу ГТС комерційний ВОГ (ПВВГ) у точці входу до газотранспортної системи має бути розташований у точці приєднання, яка має співпадати з межею балансової належності між операторами суміжних систем або іншими суб`єктами, безпосередньо підключеними до газотранспортної системи. У випадку, якщо комерційний ВОГ (ПВВГ) у точці входу до газотранспортної системи не розташований у точці приєднання, яка має співпадати з межею балансової належності між операторами суміжних систем або іншими суб`єктами, безпосередньо підключеними до газотранспортної системи, власник комерційного ВОГ (ПВВГ) передає оператору газотранспортної системи на обслуговування на підставі договору відповідну інфраструктуру від комерційного ВОГ (ПВВГ) до межі балансової належності, який передбачає покриття відповідних витрат оператора газотранспортної системи. На газорозподільній станції комерційні ВОГ (ПВВГ) можуть бути встановлені на газопроводі високого тиску до вузла редукування, а на газопроводі низького тиску після вузла редукування. Якщо комерційні ВОГ (ПВВГ), у тому числі прикордонні ГВС (ПВВГ) як у точці входу, так і точці виходу розташовані до (після) межі балансової належності, обсяг переданого газу зменшується (збільшується) на розрахункову величину виробничо-технологічних витрат на ділянці між цим комерційним ВОГ (ПВВГ) і межею балансового розподілу суміжних суб`єктів господарювання. Обсяги інших виробничо-технологічних витрат природного газу після комерційного вузла обліку газу на газорозподільних станціях, у тому числі на газорегулюючому обладнанні, запобіжних пристроях, скидних клапанах, продувних свічках тощо, визначаються за результатами інструментального визначення обсягів виробничо-технологічних витрат, що провадиться за графіком або розрахунком погодженими сторонами.
Разом з тим, як зауважив суд першої інстанції, відповідачем не заперечено та не спростовано заявлених позивачем обставин, що згідно уточненого додатку № 3 нові комерційні ВОГ встановлено не на межі балансової належності, що згідно Кодексу ГТС має бути врегульовано сторонами, оскільки, передбачає додаткові витрати замовника. 
З огляду на те, що сторонами не погоджено зміни місця розташування комерційних ВОГ, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторони мають керуватись умовами підписаного та обов`язкового до виконання договору.
Враховуючи заявлені позовні вимоги у даній справі, суд першої інстанції правильно визначив, що спір між сторонами щодо відповідності вимогам чинного законодавства введення в експлуатацію нових комерційних ВОГ та їх відповідність державним стандартам не входить до предмету доказування у даній справі та відповідно не досліджується судом. 
Використання приладів обліку природного газу, не повірених або не атестованих в установленому порядку є правопорушенням на ринку природного газу, за яке суб`єкти ринку несуть відповідальність у встановленому законом порядку. 
За таких обставин, місцевим господарським судом правомірно не здійснювалась оцінка доданого до матеріалів справи листування щодо введення в експлуатацію нових комерційних ВОГ, оскільки такі документи не впливають на предмет доказування у даній справі.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.
За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1, 3, 4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. 
Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем доведено та не спростовано відповідачем ту обставину, що сторонами шляхом внесення відповідних змін до договору № 1512000745 від 17.12.2015 не погоджено використання нових комерційних ВОГ, а відтак, до виконання є обов`язковим договір з усіма додатками, в погодженій сторонами редакції.
При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, заперечення відповідача, з посиланням на приписи п. 18 глави 2 розділу ІІІ Кодексу ГТС, яким визначено його право як оператора використовувати свої комерційні ВОГ, не спростовують обов`язку останнього виконувати умови підписаного ним договору. 
Крім того, посилання відповідача на те, що додатком № 3 до договору на нього не покладено відповідних обов`язків, спростовуються самим додатком №3 договору та його умовами, які регламентують порядок обліку протранспортованого газу. 
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладені обставини справи та вимоги законодавства, з огляду на заперечення відповідача щодо наявності в нього обов`язку при здійсненні розрахунків протранспортованого газу дотримуватись умов погоджених сторонами в додатку № 3 до договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про зобов`язання відповідача визначати обсяг протранспортованого газу згідно умов договору №1512000745 від 17.12.2015, вказаних у додатку № 3 до договору, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за приписами ч. 6 ст. 55 Конституції України,   кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Статтею 5 ГПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Дана норма кореспондується з положенням  ст.20 ГК України, в якій передбачено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов`язком суду, який має приймати рішення зі справи в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги як можливість у той чи іншій спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього), так і необхідність подальшого виконання прийнятого судом рішення.
Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення (вказана правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 № 911/1563/17).
Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України  та беручи до уваги ратифікацію   Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття   Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.
Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Тобто, ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Саме ефективність способу захисту є основоположним принципом, який має враховуватись судом при ухваленні рішення.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем шляхом пред`явлення до відповідача вимоги про зобов`язання визначати обсяг протранспортованого природного газу згідно умов договору, вказаних у додатку №3 до договору, було обрано ефективний спосіб захисту свого права, а відтак, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для її задоволення.
Таким чином, доводи апелянта про те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині прийняте за нез`ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення  Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/7339/19 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга АТ «Укртрансгаз» має бути залишена без задоволення.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта. 
Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/7339/19 залишити без задоволення.
2. Рішення    Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/7339/19 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/7339/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст.  286-291 ГПК України.
          Повний текст постанови складено 01.06.2020.

Головуючий суддя                                                            А.О. Мальченко 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                О.В. Агрикова