Справа № 944/322/20                                Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А. 
Провадження № 33/811/539/20                        Доповідач: Стельмах І. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді – Стельмаха І.О.,

з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
захисника – адвоката Шлянти Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою захисника Шлянти ОСОБА_2 на постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 27 березня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Яворівського районного суду Львівської області від 27 березня 2020 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнуто з нього в дохід держави 420 грн 40 коп. судового збору.
Згідно з постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 05.01.2020 року о 20 год 35 хв, на автодорозі Західний обхід м. Львова 1км, керував автомобілем марки «Opel Vivaro» д.н.з.  НОМЕР_1  в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.п. 2.9 а Правил дорожнього руху.
На постанову судді захисник Шлянта Н.Р. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі. Матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАп передати на розгляд ГО «Мирний квартал».
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що не погоджується з висновком суду про те, що наведені в клопотанні голови ГО ««Мирний квартал АТО» обставини, як на підставу передачі матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на розгляд ГО ««Мирний квартал АТО» враховуються при обранні адміністративного стягнення, однак такі не можуть бути безумовною підставою для застосування положення ст. 21 КУпАП. Вважає, що закон не містить вичерпного переліку «безумовних» підстав для застосування вказаного вище положення, а тому дана категорія є відносним поняттям та підлягає індивідуальній оцінці.
Звертає увагу, що відповідно до клопотання голови ГО «Мирний квартал АТО» Ільницького А.О., ОСОБА_1 щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, користується повагою та авторитетом серед членів громадської організації, на його утриманні знаходиться четверо дітей, керування транспортним засобом є пов`язаним з отриманням основного доходу для забезпечення сім`ї.
Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_1 раніше не притягувався до будь-якої адміністративної відповідальності.
У суді апеляційної інстанції захисник Шлянта Н.Р. зазначила, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, оскільки йому потрібно було терміново їхати додому, щоб зробити укол інсуліну дитині, яка хворіє на цукровий діабет, а тому відповідно до ст. 18 КУпАП не може нести адміністративну відповідальність. 
Заслухавши у судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 та його захисника Шлянти Н.Р., які просили задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме:
протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 197163 від 05 січня 2020 року, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення (а.с.2);
роздруківкою з приладу «DRАGER», відповідно до якої ОСОБА_1 пройшов тест на стан алкогольного сп`яніння на приладі «DRАGER» і результат тесту – 1,69 ‰ (а.с.1);
актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного приладу «DRАGER», згідно з яким огляд проведений у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови: проба позитивна – 1,69 ‰ (а.с 4);
долученим до матеріалів справи відеозаписом події від 05 січня 2020 року (а.с.3);
письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 05 січня 2020 року про те, що 05 січня 2020 року о 20 год. 39 хв. на автодорозі Західний обхід м. Львова 1 км вони були запрошені працівниками поліції в якості свідків, щоб засвідчити як ОСОБА_1 проходив тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager», який показав позитивний результат, а саме – 1,69 ‰, з яким ОСОБА_1 погодився.
При розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.
Суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Докази, які лягли в основу судового рішення, були досліджені суддею в ході судового розгляду й отримали належну правову оцінку.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Доводи захисника Шлянти ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності не беруться до уваги з врахуванням наступного.
Стаття 18 КУпАП передбачає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Отже, за положеннями цієї норми, об`єктами захисту від небезпеки є державний або громадський порядок, власність, права і свободи громадян, установлений порядок управління. Разом з тим, ця норма передбачає, що небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Це одна з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях.
Проаналізувавши обставини справи та вищенаведені норми чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що вчинене ОСОБА_1 діяння, не може вважатись таким, що вчинене останнім в стані крайньої необхідності в розумінні ст.18 КУпАП, оскільки небезпека щодо його доньки, за вказаних ним обставин, могла бути усунута іншими засобами, які не пов`язані із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком судді першої інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності  та передачу матеріалів на розгляд громадської організації «Мирний квартал АТО».
Нормами ст. 21 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.
При цьому, застосування вимог ст.21 КУпАП є правом, а не обов`язком суду.
Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягає у керуванні особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, за своїм характером має підвищену суспільну небезпеку, оскільки становить загрозу не лише для безпечного руху транспорту, а й для життя та здоров`я водіїв, учасників дорожнього руху та пішоходів.
На що вказують і положення ч. 2 ст. 33 КУпАП, згідно яких при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника в частині позитивної характеристики ОСОБА_1 та про його не притягнення до адміністративної відповідальності, то їх, в сукупності з іншими встановленими судом обставинами, апеляційний суд не може визнати підставою для звільнення ОСОБА_1 від стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами та передачі його на поруки трудовому колективу. 
Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.
Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування чи зміни постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 27 березня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Шлянти Надії Романівни - без задоволення.
Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя
Львівського апеляційного суду І.О. Стельмах