Ухвала
10 березня 2020 року
м. Київ
справа № 712/13514/17
провадження № 51-1226ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого             ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на вирок суду від 
13 вересня 2017 року та ухвалу суду від 05 лютого 2020 року по справі №712/13514/17 щодо нього, 
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її слід залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається судове рішення, 
що оскаржується. В порушення вказаної норми, засуджений не зазначив назву судів, рішення яких оскаржуються.  
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається обґрунтування  вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
У касаційній скарзі засуджений оскаржені судові рішення просить скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження щодо нього закрити.
Підстави для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції визначено у ч. 1 ст. 438 КПК. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статями 412–414 КПК.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили
чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
В частині 2 зазначеної статті визначено перелік підстав за наявності яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню.
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, 
що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. 
У касаційній скарзі, ОСОБА_4 , вказуючи на недопустимість ряду доказів, не зазначає, яких істотних порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанції, з огляду на положення ст. 412 КПК. Вказує на неправильну оцінку доказів судами, що,відповідно до вимог ст. 438 КПК, не є підставою для  зміни судових рішень судом касаційної інстанції а також не являється предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Відповідно до ст. 413 КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, 
яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, 
ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того, з касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується 
з кваліфікацією його дій за ст. 263 КК, однак не наводить належного обґрунтування своїм доводам з огляду на ст. 413 КПК.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Разом з тим, засуджений не погоджується із оцінкою доказів судами першої та апеляційної інстанції та надає їм власну оцінку, а також посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до вимог ст. 438 КПК не є підставою для скасування судових рішень судом касаційної інстанції.
Також, усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга не містить чітких вимог до суду касаційної інстанції, викладених у відповідності з положеннями ст. 436 КПК. Частиною 1 ст. 436 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Окрім того, в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги не додано належним чином завіреної копії оскаржуваного судового рішення. 
Наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду
на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу  ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги – п`ятнадцять днів із дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                ОСОБА_3