Постанова
Іменем України
 
26 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 733/1377/18
 
провадження № 61-14514св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),               Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області, Державна казначейська служба України, Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області,
представник Державної казначейської служби України - Устименко Ірина Григорівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну        скаргу Державної казначейської служби України на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2019 року у складі судді Овчарика В. М. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 липня 2019 року у складі колегії суддів: Мамонової О. Є., Бобрової І. О.,         Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області, Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що вона та її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мають статус потерпілих внаслідок аварії на Чорнобильській атомній електростанції.
Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 04 листопада         2011 року визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації (далі - УПСЗН Ічнянської РДА) і зобов`язано провести перерахунок та здійснити їй виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 05 грудня 2006 року до 31 грудня 2006 року та з 09 липня 2007 року до 17 вересня 2007 року відповідно до положень статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та статті 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за відрахуванням виплачених сум. 
Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2013 року задоволена заява про зміну способу і порядку виконання вказаного судового рішення та стягнуто з УПСЗН Ічнянської РДА на її користь допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 2 090,48 грн.
Постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2012 року визнано неправомірними дії УПСЗН Ічнянської РДА і зобов`язано провести перерахунок та здійснити їй виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 17 вересня           2007 року до 04 вересня 2009 року відповідно до положень статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та статті 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за відрахуванням виплачених сум. 
Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 грудня 2013 року змінено спосіб і порядок виконання вказаного судового рішення та стягнуто з УПСЗН Ічнянської РДА на її користь допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 19 113,96 грн.
На виконання вищевказаних рішень судів були видані виконавчі листи, які перебувають на примусовому виконанні в державній виконавчій службі з 2011 та 2012 років відповідно, однак станом на 16 жовтня 2018 року ні постанова Апеляційного суду Чернігівської області від 04 листопада        2011 року, ні постанова Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2012 року не виконані, кошти їй не виплачені. Тривалість судового і виконавчого проваджень становлять 7 років і 10 місяців та                  6 років і 8 місяців відповідно.
Вказувала, що її сину встановлена інвалідність, він постійно перебуває на лікуванні, потребує постійного медичного нагляду, ліків, посиленого харчування і догляду. На даний час він перебуває на диспансерному обліку у лікаря-невропатолога з діагнозом «епілепсія».
Тривалим невиконанням судового рішення їй та її сину завдана моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, руйнуванні життєвих планів, проведенням необхідних витрат у зв`язку з відновленням здоров`я, почуття розпачу, зверненням до суду за захистом порушених прав, душевними стражданнями. Своєчасна виплата всіх належних сум дала б можливість своєчасно і повно лікуватися, отримувати санаторно-курортне лікування, належне харчування. 
Враховуючи глибину і тривалість заподіяних душевних страждань, тривалість вчиненого правопорушення (кошти не лише не виплачені, а й не нараховані протягом 4 років) ОСОБА_1 просила суд стягнути за рахунок Державного бюджету України 200 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з урахуванням тривалого невиконання судових рішень, а також того, що позивач є потерпілою внаслідок аварії на Чорнобильській атомній електростанції 2 категорії та має сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі статусом дитини, потерпілої внаслідок аварії на Чорнобильській атомній електростанції, який потребує догляду, що позбавило ОСОБА_1 можливості отримати допомогу, передбачену законом, яку б вона могла використати на лікування своєї дитини, то останній завдано значних душевних страждань. Таким чином, виходячи із засад розумності і виваженості та врахувавши глибину страждань ОСОБА_1 , суд       дійшов висновку, що достатньою компенсацією моральної шкоди буде відшкодування у розмірі 10 000,00 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 09 липня 2019 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.
Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 15 квітня  2019 року змінено в частині визначеної до стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь            ОСОБА_1 суми відшкодування моральної шкоди, збільшивши її з 10 000,00 грн до 60 000,00 грн.
Стягнуто з Державної казначейської служби України у дохід держави судовий збір у розмірі 1 500,00 грн.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши, що виконання судових рішень, зазначених у позові, було гарантовано державою, однак протягом більше семи років вони не були виконані через бездіяльність державних органів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача коштів на відшкодування завданої моральної шкоди.
Разом з тим, враховуючи встановлені судом обставини справи, час, протягом якого судові рішення фактично не виконуються, та з урахуванням вимог розумності і справедливості, достатнім розміром відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди є 60 000,00 грн.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У касаційній скарзі представник Державної казначейської служби України - Устименко І. Г., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                від 27 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2019 року справу призначено          до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеногопозовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанцій, частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , не врахував, що відповідно до статті 56 Конституції України особа має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Разом з тим, позивачем на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди не надано суду належних і допустимих доказів того, що вона в установленому законом порядку зверталася до суду або компетентних органів зі скаргами щодо бездіяльності УПСЗН Ічнянської РДА і недотримання розумних строків виконання судових рішень, а також доказів прийняття відповідними органами рішень, якими преюдиційно було б встановлено незаконність дій чи бездіяльності посадових осіб вказаного державного органу. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для           висновку про те, що судами неправильно застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 04 листопада        2011 року визнано неправомірними дії УПСЗН Ічнянської РДА щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 05 грудня 2006 року до 31 грудня 2006 року та з 09 липня 2007 року до 17 вересня 2007 року у розмірі, меншому ніж передбачено статтею 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та пунктом 10 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Зобов`язано УПСЗН Ічнянської РДА провести перерахунок та здійснити виплату ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 05 грудня 2006 року до 31 грудня 2006 року та з 09 липня 2007 року до 17 вересня 2007 року відповідно до положень      статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та пункту 10 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за відрахуванням виплачених сум допомоги.
 
На виконання вказаного судового рішення Ічнянським районним судом Чернігівської області 21 грудня 2011 року було видано виконавчий лист              № 2-а-94/09 (ВП № 30765700), який знаходиться на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Чернігівській області.
 
Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2013 року змінено спосіб і порядок виконання рішення за виконавчим листом № 2-а-94/09, виданим 21 грудня 2011 року Ічнянським районним судом Чернігівської області, про зобов`язання УПСЗН Ічнянської РДА провести перерахунок та здійснити виплату ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 05 грудня 2006 року до 31 грудня 2006 року та з 09 липня 2007 року до 17 вересня  2007 року відповідно до положень статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та пункту 10 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за відрахуванням виплачених сум допомоги. 
Стягнуто з УПСЗН Ічнянської РДА на користь ОСОБА_1 допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 05 грудня 2006 року до 31 грудня 2006 року та з 09 липня 2007 року до 17 вересня  2007 року у розмірі 2 090,48 грн.
 
УПСЗН Ічнянської РДА здійснено розрахунок ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до положень статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та пункту 10         статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно з виконавчим листом від 21 грудня 2011 року № 2-а-94/09.
 
Згідно з повідомленням Управління ДВС ГТУЮ у Чернігівській області            від 26 листопада 2014 № 02-45/1811/1 виконавчий лист від 21 грудня          2011 року № 2-а-94/09, виданий Ічнянським районним судом Чернігівської області, прийнято для обліку та включено до першої черги задоволення вимог. Дані про судове рішення внесено до реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за номером 1080646.
 
Постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2012 року визнано дії УПСЗН Ічнянської РДА по невиплаті допомоги               по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період                  з 17 вересня 2007 року до 04 вересня 2009 року неправомірними. 
Зобов`язано УПСЗН Ічнянської РДА провести перерахунок та здійснити виплату ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 17 вересня 2007 року до 04 вересня 2009 року відповідно до положень статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за відрахуванням виплачених сум.
 
Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 грудня 2013 року змінено спосіб і порядок виконання рішення за виконавчим листом № 2-а/2507/7/2012, виданим 25 жовтня 2012 року Ічнянським районним судом Чернігівської області, про зобов`язання УПСЗН Ічнянської РДА провести перерахунок та здійснити виплату ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період                     з 17 вересня 2007 року до 04 вересня 2009 року відповідно до статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Стягнуто з УПСЗН Ічнянської РДА на користь ОСОБА_1 допомогу         по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі        19 113,96 грн.
 
На виконання вказаних судових рішень 25 жовтня 2012 року Ічнянським районним судом Чернігівської області були видані виконавчі листи                   № 2-а/2507/7/2012 і № 2507/89/2012 (ВП № 35403904), які знаходяться на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Чернігівській області.
 
УПСЗН Ічнянської РДА здійснено розрахунок ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до положень статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та пункту 10           статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно з виконавчим листом № 2-а/2507/7/2012.
 
Згідно з повідомленням Управління ДВС ГТУЮ у Чернігівській області            від 03 червня 2016 року № 02-45/20258/1 виконавчий лист від 25 жовтня 2012 року № 2507/89/2012, виданий Ічнянським районним судом Чернігівської області, прийнято для обліку та включено до першої черги задоволення вимог. Дані про судове рішення внесено до реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за номером 8302048.
 
Станом на 19 жовтня 2018 року (день пред`явлення ОСОБА_1 цього позову) постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 04 листопада 2011 року і Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2012 року не виконані, тобто судові рішення не виконуються більше семи років.

 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року         № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального           кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги Державної казначейської служби України здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК Українивстановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга Державної казначейської служби України підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої-третьої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
 
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями,      діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
 
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.
За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Загальні підстави відшкодування особі завданої моральної шкоди визначені у статтях 23, 1167 ЦК України.
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;                2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
 
За загальними положеннями, передбаченими статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:          1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
 
З огляду на зміст статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
 
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).
 
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
 
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. 
 
Дії (бездіяльність) УПСЗН Ічнянської РДА, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).
 
Частиною першою статті 2 Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.
 
Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).
 
Отже, обов`язок виконання державним органом рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майнапрямо передбачений чинним законодавством.
 
При цьому твердження заявника про необхідність попереднього судового рішення або рішення іншого компетентного органу, яким має бути встановлено протиправність відповідних дій, рішень чи бездіяльності державного органу, як підстави для відшкодування шкоди є безпідставним, оскільки у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, провадження № 12-199гс18, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.
 
Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона та її неповнолітній син мають статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи та у зв`язку з тривалим невиконанням судових рішень, якими на її користь було стягнуто грошові кошти, їй спричинено моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, руйнуванні життєвих планів, проведенням необхідних витрат у зв`язку з відновленням здоров`я, почуття розпачу у зв`язку з довготривалим невиконанням судових рішень, необхідністю зверненням до суду за захистом порушених прав, душевними стражданнями. Своєчасна виплата усіх належних сум дала б можливість своєчасно і повно пройти необхідне лікування, отримувати санаторно-курортне лікування, належне харчування.
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня           1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
 
Судом установлено, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду                із цим позовом постанови Апеляційного суду Чернігівської області                 від 04 листопада 2011 року і Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2012 року не виконані, присуджені судом кошти їй не виплачені; ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мають статус потерпілих внаслідок аварії на Чорнобильській атомній електростанції; сину позивача встановлена інвалідність, він має діагноз «Епілепсія» та численні супутні захворювання, проходить щорічне стаціонарне лікування, систематичні планові огляди лікарів та курси реабілітаційного лікування, перебуває під наглядом лікаря-невропатолога, дитячого психіатра і педіатра.
 
З урахуванням вказаних обставин і часу, протягом якого рішення судів фактично не виконуються, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивач має право на відшкодування завданої моральної шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.
 
При цьому, колегія суддів вважає, що з урахуванням душевних страждань позивача та вимог розумності і справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у 10 000,00 грн.
 
Разом з тим, апеляційний суд усупереч вимогам статей 89, 263-264, 367 ЦПК України, встановивши обставини у справі, вдався до переоцінки доказів, та дійшов помилкового висновку про зміну рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає                    в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке                відповідає закону.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, постанова апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.
 
Щодо судових витрат 
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки ОСОБА_1 відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то Державній казначейській службі України у зв`язку з частковим задоволенням касаційної скарги згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, частину судових витрат, пов`язаних з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі  1 174,20 грн.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.
 
Постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 липня 2019 року скасувати.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 15 квітня  2019 року залишити в силі.
 
Компенсувати Державній казначейській службі України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати у розмірі 1 174,20 грн (одна тисяча сто сімдесят чотири гривні двадцять копійок).
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович