ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" червня 2020 р.           Справа№ 910/14292/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Руденко  М.А.
суддів:            Пономаренка  Є.Ю. 
          Дідиченко  М.А. 

при секретарі:          Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:
від позивача: Гарбузова Т.А. ( ордер серія КВ №776670 від 23.03.2020)
від відповідача 1: Чернюк В.В. ( довіреність від 26.05.2020 №58)
від відповідача 2: Басій К.С. ( довіреність від 06.05.2020 №27-15212/19)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ньютон Фарма ЛТД"
на рішення господарського суду міста Києва від 19.02.2020  
у справі № 910/14292/19 (суддя Данилова М.В.) 
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю " Ньютон Фарма ЛТД "
до 1. публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" 
2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 
про стягнення 404 249,61 грн., 

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

У жовтні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю "Ньютон Фарма ЛТД" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 404 249,61 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем 1, в порушення приписів статті 1212 Цивільного кодексу України, порушуються майнові права позивача в частині не повернення зайво перерахованих коштів в сумі 404 249, 61 грн., внаслідок чого у відповідача 1 утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином. 
Рішенням господарського суду міста Києва від 19.02.2020 в задоволені позову відмовлено.
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції вказав, що позов до господарського суду міста Києва було подано 15.10.2019 року, а договір, на підставі якого виникли спірні правовідносини, був закінчений ще в 2014 році, а тому суд першої інстанції вважав, що момент оплати за вказаним Договором вже настав. Також, суд першої інстанції вказав, що позов належить подавати саме до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової Ірини Олександрівни.
Не погодившись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Ньютон Фарма ЛТД" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення господарського суду міста Києва від 19.02.2020 року по справі №910/14292/19 та направити справу на новий розгляд. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції була надана перевага доказам та доводам представників відповідача 1 та відповідача 2 і не були враховані доводи та докази позивача, що призвело до порушення норм матеріального права та неправильного вирішення справи по суті. Судом першої інстанції взагалі не досліджувався в якості доказу договір купівлі-продажу № 23/06/2014 від 23.06.2014, а тому твердження суду, що договір діє до 31.12.2014 не відповідає дійсності. Крім того, заборгованість позивача перед відповідачем 1 не могла обліковуватися, оскільки 29.10.2014 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт» було укладено договір про відступлення прав вимоги. 
Згідно витягу з протоколу передачі судової справи між суддями від 23.04.2020 року, справу №910/14292/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. - головуюча суддя; судді - Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі № 910/14292/19 та призначено до розгляду на 02.06.2020 року.
Представник позивача у судовому засіданні 02.06.2020 апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити.
Представники відповідачів 1 та 2  в судовому засіданні 02.06.2020 проти апеляційної скарги заперечили, рішення суду першої інстанції просили залишити без змін. 
Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.06.2014 р. між ПАТ «Альба Україна» (продавець) та Товариством (покупець) був укладений договір купівлі-продажу №23/06/2014 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується передавати (поставляти) лікарські засоби і вироби медичного призначення та інший товар у власність покупця, а покупець зобов`язується приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов цього договору.
Пунктом 1.2 Договору передбачено, що товар передається по найменуваннях та в кількості, з зазначенням ціни митної і ціни відпускної, що будуть описані в кожному випадку у видаткових накладних.
Згідно з п. 2.5 Договору сума даного договору складає загальну суму товару, поставленого відповідно до умов даного договору, і визначається шляхом складення сум товарних партій визначених у видаткових накладних.
За змістом п. 5.2 Договору оплата поставленого товару проводиться на таких умовах: покупець сплачує за проданий товар на умовах відстрочення платежу 90 календарних днів з дати надання звіту про продаж товару (п. 10.8 даного договору).
Вказаним пунктом Договору сторони погодили, що до 10 числа кожного місяця, наступного  за звітним, покупець з метою планування відносин з продавцем по поставці товарів, надає покупцю звіти про продаж товарів поставлених відповідно до умов цього договору.
На виконання умов Договору ПАТ «Альба Україна» поставляло, а відповідач приймав та частково оплачував товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними та актом звірки розрахунків за період з 01.06.2014 р. по 24.06.2014 р.
24.06.2014 р. між ПАТ «Альба Україна» (первісний кредитор) та Банком (новий кредитор) був укладений договір відступлення прав вимоги №86839-20/14-7 (надалі - «Договір відступлення»), за змістом п. 1.1 якого первісний кредитор відступає (продає), а новий кредитор набуває (купує) за 18  656 489,18 грн. у порядку та на умовах, визначених цим договором, право вимоги за зобов`язаннями Товариства у сумі 18     656     489,18 грн., що випливає з Договору, укладеного між боржником та первісним кредитором (основне зобов`язання).  
Пунктом 3.1 Договору відступлення визначено, що новий кредитор набуває (купує) права вимоги, що відступається (продається) за цим договором після підписання сторонами цього договору.
24.06.2014 р. сторонами був підписаний акт приймання-передачі права вимоги   за Договором відступлення. Також 24.06.2014 р. між ПАТ «Альба України» та Банком був укладений договір про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 18     656     489,18 грн.  
Договором від 19.08.2014 р. про внесення змін до Договору відступлення сторонами був змінений розмір відступленого права вимоги на 18  646 534,75 грн.  
Відповідач частково виконав грошові зобов`язання за Договором та сплатив на користь Банку вартість поставленого товару на суму 1     177     106,82 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями. (а.с.14-32 т.1 )
Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», вважаючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ньютон Фарма ЛТД»   неналежним чином виконувало своє зобов`язання за договором, звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з останнього заборгованості у розмірі 17  469 427,93 грн., пені у розмірі, 3 714 103,16 грн., 3% річних у розмірі 529 920,36 грн. та інфляційних у розмірі 1 781 881,65 грн.
Рішенням господарського суду міста Києва від 13.03.2017 по справі № 910/23826/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" було задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньютон Фарма ЛТД" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" заборгованість у розмірі 1 387 426 грн. 22 коп., пеню у розмірі 295 102 грн. 93 коп., інфляційні у розмірі 140 905 грн. 98 коп., 3% річних у розмірі 42 192 грн. 96 коп. та судовий збір у розмірі 27 984 грн. 42 коп. (а.с. 10 т.1)
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
На виконання вказаного вище рішення був виданий наказ №910/23826/16 від 27.04.2017 року. 
На виконання наказу №910/23826/16 від 27.04.2017 року, 17.11.2017 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, була видана постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №55175611 щодо стягнення 1 893 612,51 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньютон Фарма ЛТД" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Київська Русь" (а.с. )
Позивач стверджує, що в період з 08.06.2017 по 06.12.2018 року напряму на рахунок відповідача погасив 1 313 612,51 грн. Дане твердження не заперечувалось представниками сторін.
11.02.2019 державним виконавцем було внесено розпорядження №55175611 про перерахування грошових коштів у розмірі 1 082 974,57 грн., що надійшли 08.02.2019 на рахунок депозитарних сум при примусовому виконанні наказу №910/23826/16 від 27.04.2017, наступним чином: 984 249,61 грн. - на користь ПАТ "Банк "Київська Русь"; 98 424,96 грн. - виконавчого збору. (а.с. )
На підставі платіжного доручення №3386 від 11.02.2019 грошові кошти у розмірі 984 249,61 грн. були перераховані на користь стягувача. (а.с. 35 т.1)
21.02.2019 державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№55175611 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення. (а.с. 39 т.1)
06.03.2019 року позивач направив лист №0603/02 на адресу відповідача щодо звернення зайво сплачених коштів в сумі 404 249,60 грн. не пізніше 13.02.2019 року. (а.с. 36 т.1)
Відповідач листом від 11.04.2019 року №740/16, повідомив, що заборгованість ТОВ "Ньютон Фарма Лтд" перед ПАТ "Банк "Київська Русь" становить 15 677 752,10 грн., який враховує всі платежі позивача, здійснені на підставі договору купівлі-продажу № 23/06/2014 від 23.06.2014. (а.с.37 т.1)
Позивач, подаючи даний позов, стверджував, що державним виконавцем було перераховано на рахунок відповідача зайві кошти у розмірі 404 249,61 грн.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що позов до господарського суду міста Києва було подано 15.10.2019 року, а Договір, на підставі якого виникли спірні правовідносини був закінчений ще в 2014 році, тому суд вважав, що момент оплати за вказаним Договором вже настав. Окрім того зазначив,  що позовними вимогами необхідно звернутись  до публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової Ірини Олександрівни.
Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1  ст. 202 Цивільного кодексу України).
Так само, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1  ст. 626 Цивільного кодексу України).
Згідно із статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 629 Цивільного кодексу України  встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказав, що позов до господарського суду міста Києва було подано 15.10.2019 року, а Договір, на підставі якого виникли спірні правовідносини був закінчений ще в 2014 році.
Однак, дане твердження суду першої інстанції є помилковим, оскільки відповідно до п. 10.2. договору купівлі-продажу № 23/06/14 від 23.04.2014 він вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014, але у будь-якому випадку до повного виконання своїх зобов`язань та взаєморозрахунків. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 1 місяць до його закінчення, даний договір вважається пролонгованим на наступний і кожний слідуючий календарний рік. 
В матеріалах справи відсутні докази того, що договір купівлі-продажу № 23/06/14 від 23.04.2014 був розірваний за пропозицією однієї із сторін, а тому він вважається таким, що був пролонгований на наступні календарні роки.
Крім того, як вбачається з обґрунтування позовних вимог, позивач просив повернути безпідставно отримані кошти, які були отримані на підставі рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2017 у справі № 910/23826/16, а не на підставі договору купівлі-продажу № 23/06/14 від 23.04.2014.
А тому підстав для дослідження як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції обставин щодо відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу № 23/06/14 від 23.04.2014 не має, у зв`язку з чим дані твердження апелянта колегією суддів відхиляються.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
За приписами частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Таким чином, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що застосування статті 1212 Цивільного кодексу України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 р. у справі № 6-88цс13, від 02.09.2014 р. у справі № 910/1620/13, від 14.10.2014 р. у справі №922/1136/13 та від 25.02.2015 р. у справі № 910/1913/14, від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2018 р. у справі № 904/5844/17.
Положення глави 83 застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року у справі № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Як зазначалось вище та встановлено судом апеляційної інстанції, рішенням господарського суду міста від 13.03.2017 у справі № 910/23826/16 було стягнуто всього 1  893  612,51 грн.
На виконання рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2017 у справі № 910/23826/16 позивачем у період з 08.06.2017 по 06.12.2018 року напряму на рахунок відповідача було сплачено 1  393  612,51 грн. з призначенням платежу - часткове погашення заборгованості відповідно до рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/23826/16.
Державний виконавець в процесі виконання виконавчого провадження № 55175611 перерахував на рахунок відповідача 984 249,61 грн. відповідно до платіжного доручення №3386 від 11.02.2019 року.
Отже, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, позивачем було перераховано на 484  249,61 грн. коштів більше, ніж було стягнуто за рішенням господарського суду міста від 13.03.2017 у справі № 910/23826/16.
В той же час, оскільки позивач звернувся з вимогами про стягнення з відповідача 404 249,61 грн., колегія суддів дійшла до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 404 249,61 грн. з підстав, передбачених ст.1212 ЦК України, підлягає задоволенню та стягненню з відповідача 1, як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем 1.
Стосовно твердження суду першої інстанції, що позов належить подавати саме до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової Ірини Олександрівни та залучення в якості відповідача 2 - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Правління Національного банку України № 190 "Про віднесення ПАТ "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 61 від 19.03.2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ", згідно із яким з 20.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 20.03.2015 року по 19.06.2015 року включно та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ".
Відповідно до постанови Правління НБУ № 460 від 16.07.2015 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 138 від 17.07.2015 року "Про початок процедури ліквідації ПАТ "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ".
Станом на поточну дату стосовно ПАТ "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" запроваджено процедуру виведення банку з ринку шляхом ліквідації.
Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов`язань. Ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Частинами 1, 2 ст. ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур`єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.
За приписами ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, зокрема, такі повноваження: здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Усі або частина повноважень Фонду, визначені цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд чітко визначає межі повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі. 
Так, повноваження тимчасового адміністратора та ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» були делеговані виконавчою дирекцією Фонду уповноваженій особі. 
Згідно з ч. 3 ст. 37 Закону України "Про систему гарантував вкладів фізичних осіб" Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. 
З огляду на викладене, до моменту припинення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» як юридичної особи зв`язку з ліквідацією, уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду.
Разом з тим Банк, що ліквідується, не втратив свого статусу юридичної особи, оскільки у частині другій  статті 104 ЦК України  вказано, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Слід врахувати, що вимоги, заявлені позивачем, безпосередньо стосуються інтересів Банку.
Відтак, особою, до якої можуть пред`являтись позовні вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів, є саме банк як юридична особа.
Крім того, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не являється ні стороною договору купівлі-продажу № 23/06/2014 від 23.06.2014, ні стороною договору відступлення прав вимоги №86839-20/14-7 від 24.06.2014.
Стосовно вимоги апелянта про направлення справи на новий розгляд колегія суддів зазначає, що ст. 277 ГПК України не передбачено такої можливості суду апеляційної інстанції для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та неправильне  застосування  судом першої інстанції норм матеріального права.
За таких обставин справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржене апелянтом рішення господарського суду у даній справі підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :
1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ньютон Фарма ЛТД" на рішення господарського суду міста Києва від 19.02.2020 у справі № 910/14292/19 задовольнити.
2. Рішення господарського суду міста Києва від 19.02.2020 у справі № 910/14292/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
3. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ньютон Фарма ЛТД" 404  249,61 грн. безпідставно отриманих коштів та 6  063,74 грн. судового збору за подачу позовної заяви.
4. У задоволенні позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовити.
5. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ньютон Фарма ЛТД" судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 9  095,62 грн.
6. Доручити господарському суду міста Києва видати відповідні накази.
7. Матеріали справи № 910/14292/19 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 11.06.2020.

Головуючий суддя                                                            М.А. Руденко 

Судді                                                                                Є.Ю. Пономаренко

                                                                                М.А. Дідиченко