Ухвала
 
02 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 520/11876/19
 
провадження № 61-4885ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В., 
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сокольської Олесі Олександрівни на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року  за заявою ОСОБА_2 про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 1 000 000,00 доларів США.
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову.
 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2019 року у задоволенні заяви позивачу було відмовлено.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2019 року скасовано. 
 
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
 
Накладено арешт на нежитлове приміщення, загальною площею 304,6 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль Mercedes-Benz, моделі G 55 AMG, 2008 року випуску.  
 
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову.
 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року, заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову задоволено частково. 
 
Вжито заходи зустрічного забезпечення позову. Визначено ОСОБА_1 розмір зустрічного забезпечення в сумі 3 500 000,00 грн та зобов`язано ОСОБА_1 внести вказану суму на депозитний рахунок суду до 28 грудня 2019 року включно. Зобов`язано ОСОБА_1 у вказаний строк надати до суду документи, що підтверджують сплату суми зустрічного забезпечення.
 
У березні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Сокольської О. О. на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року.
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Сокольська О. О., посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати судові рішення  та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову відмовити.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Згідно пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення;
 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.
 
У пунктах 2 та 3 частини першої статті 389 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6 - 8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Оскарження ухвали суду першої інстанції про зустрічне забезпечення у наведеній вище статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.
 
Щодо посилань заявника у касаційній скарзі на правовий висновок  Об`єднаної Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 755/10786/16 (провадження № 61-44154сво18), як на підставу для оскарження вказаних судових рішень слід зазначити наступне.
 
Вказана постанова Об`єднаної Палати Верховного Суду містить правовий висновок щодо можливості оскарження в  касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову після її апеляційного перегляду. Зазначено, що визначальним у цій правовій ситуації є не те, яке судове рішення ухвалив суд апеляційної інстанції, а те, що апеляційний суд переглядав ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову, яка після апеляційного перегляду може бути оскаржена в касаційному порядку.
 
Враховуючи, що апеляційний суд у даній цивільній справі переглядав ухвалу суду першої інстанції про зустрічне забезпечення, можливість оскарження якої окремо від рішення суду у апеляційному порядку передбачено пунктом 5 частини першої статті 353 ЦПК України, однак яка касаційному перегляду не підлягає, застосування даного правового висновку до даних правовідносин є помилковим.  
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine,          № 29458/04, № 29465/04, § 24) вказав, що фраза «установленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
 
Отже, враховуючи норми ЦПК України та компетенційну складову у понятті «судом, установленим законом», Верховний Суд встановив, що повноваження розглядати питання, які виходять за межі компетенції суду касаційної інстанції, є помилковим (рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2012 року  у справі «ТОВ «Фірма Верітас» проти України» ( Firma Veritas v. Ukraine, № 2217/07, § 28).
 
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
У відповідності до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Сокольської Олесі Олександрівни на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року  за заявою ОСОБА_2 про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                              Н. Ю. Сакара      
                                                                                                                  О. М. Осіян
                                                                                                                  О. В. Білоконь